ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/4537/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг"  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 року, ухвалене суддею Золотарьовою Я.С., повний текст якого складений 03.12.2019 у справі  № 904/4537/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат "Ювілейний", смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг", смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область  
про стягнення заборгованості у розмірі 24 860,70 грн 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство  з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат "Ювілейний" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" про стягнення заборгованості у розмірі 24 860,70 грн, з яких: 17 671,20 грн основний борг, 2 880,65 грн пеня, 1 767,12 грн штраф, 2 541,73 грн 30% річних та судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки  №МБ-121-19/11 від 01.03.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що є підставою для нарахування позивачем відповідачу штрафних санкцій (пені та штрафу), інфляційних втрат та відсотків річних згідно зі ст.625 ЦК України та на підставі п.6.1 договору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 року у справі №904/4537/19 позовні вимоги задоволено повністю. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. КЕЙТЕРІНГ"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат "Ювілейний"  основний борг у розмірі 17 671,20, пеню у розмірі 2 880,65 грн, 30 % річних у розмірі 2      541,73 грн, штраф у розмірі 1 767,12 грн та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема підписання позовної заяви не уповноваженою особою, просить його скасувати та залишити позовну заяву без розгляду. 
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на не направлення позивачем відповідачу, в порушення норм ст..ст.164, 172 ГПК України позовної заяви, а лише додатків до неї на восьми аркушах.
Також апелянт не погоджується з тим, що позовну заяву підписано уповноваженою особою, оскільки позивач не надав жодного підтвердження повноважень особи, якою підписано та завірено процесуальні документи, чим, на його думку, порушені приписи ч.3 ст.56, ст..60, ч.5 ст.162 ГПК України, тому вважає, що позовну заяву не підписано, а отже, суд, відповідно до вимог ст.226 ГПК України мав залишити такий позов без розгляду.
Зауважує, що 11.12.2019 відповідачем частково сплачено суму заборгованості в розмірі 2000 грн, що підтверджує платіжним дорученням № 1206, у зв`язку з чим, за його твердженням, підлягає перерахунку пеня, штраф та відсотки річних; надає при цьому власний контр розрахунок вказаних сум.  

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим, ст.263 ГПК України, не скористався, про надання часу для подання відзиву на апеляційну скаргу повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним у справі (а.с.48). 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 у справі № 904/4537/19 та з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.         
01.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат "Ювілейний" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" (покупець) укладено договір поставки № МБ-121-19/11, відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується на умовах визначених цим договором передати у власність покупця м`ясо та м`ясні вироби, субпродукти, м`ясні напівфабрикати в асортименті (далі – товар. А покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість (п.1.1 договору (а. с.8)).
Згідно п.2.1 договору кількість, асортимент, вартість товару, що постачається, зазначаються в накладних на поставку відповідної партії товару, які після їх підписання мають юридичну силу специфікації в розумінні статті 266 Господарського кодексу України. Сторони встановили мінімальне замовлення на поставку товару (мінімальну кількість партії товару) 100 кг. 
За умовами п.2.2 договору постачальник зобов`язаний поставити товар на умовах DAP (Інкотермс 2010) з урахуванням внутрішньодержавного характеру даного договору. Адреси пункту постачання товару: м. Кам`янське, вул. Соборна, 18Б (ДМК). 
Пунктом 2.5 договору визначено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця при передачі товару. 
Згідно пункту 3.1 договору, ціни на товар визначаються в накладних на поставку товару. Сумою договору є сума всіх накладних, на підставі яких здійснювалась поставка товару.
Пунктом 3.4 договору сторони обумовили, що покупець зобов`язаний оплатити поставлений товар протягом 21 календарного дня з дати постачання відповідної партії товару. Оплата здійснюється покупцем та зараховується постачальником у такому порядку: в першу чергу здійснюється оплата товару, поставленого за першочерговою накладною і далі за кожною наступною накладною незалежно від призначення платежу, дати та розміру здійсненої оплати.
Згідно пункту 6.1 договору, за несвоєчасну оплату вартості товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Також покупець сплачує постачальнику додатковий штраф в розмірі десять відсотків від простроченої суми при простроченні сплати вартості товару тривалістю більше десяти календарних днів.  
Пунктами 8.1, 8.2 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту підписання та скривлення печатками сторін (за наявності у них печатки) та діє о 31.12.2019. У випадку, якщо за один місяць до спливу строку дії договору жодна із сторін письмово не заявить про припинення його дії, строк дії цього договору автоматично продовжується до кінця кожного наступного календарного року на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій не обмежена. 
На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 17 671,20 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 9520 (замовлення №200740) від 19.03.2019 на суму 9 939,60 грн та № 9637 (замовлення № 200954) від 20.03.2019 на суму 7 731,60 грн, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.10, 13). Також сторонами підписані товарно-транспортні накладні № 9520 від 19.03.2019, № 9637 від 20.03.2019 (а.с.11-12, 14-15).
Вказаний товар прийнято відповідачем без будь-яких заперечень щодо якості, кількості, вартості товару, що підтверджується підписом представника та печаткою підприємств позивача та відповідача. 
Несплата відповідачем в обумовлений договором строк вартості поставленого товару і стала підставою звернення відповідача 07.10.2019 з позовом до господарського суду. 
Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору нараховано пеню у розмірі 2    880,65 грн за період з 10.04.2019 по 03.10.2019 за кожною з накладних, штраф у розмірі 1767,12 грн, 30% річних у розмірі 2541,73 грн. за період з 10.04.2019 по 03.10.2019 за кожною з  накладних.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент прийняття рішення судом (03.12.2019) сторонами не подано до матеріалів справи доказів здійснення розрахунків за поставлений товар, e зв`язку з чим є підстави для задоволення позовних вимог в частині основної заборгованості. 
Також, здійснивши перевірку розрахунку позивача в частині 10% штрафу, судом встановлена його арифметична правильність, тому вказані вимоги також задоволені судом.
При перевірці нарахування пені та 30% річних судом встановлено, що позивач неправильно визначив період нарахування по видатковій накладній № 9637 від 20.03.2019, оскільки період прострочення про ній починається не з 10.04.2019, а з 11.04.2019, втім, з урахуванням того, що нарахована позивачем сума виявилась меншою, ніж визначена судом, то задоволено позовні вимоги, викладені позивачем у позові. Розрахунок пені та відсотків річних за накладною № 9520 від 19.03.2019 визнаний арифметично правильним. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.
Згідно зі      ст. 11 Цивільного кодексу України      цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна  сторона  -  постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -  покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний  товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір, відповідно до    ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться і в    Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1    ст. 193 Господарського кодексу України      суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З урахуванням умов пункту 3.4 договору, яким строк оплати товару відтермінований на на 21 календарний день, строк оплати за накладною № 9520 від 19.03.2019 є таким, що настав 09.04.2019, а за накладною № 9637 від 20.03.2019 – 10.04.2019. 
Отже, з урахуванням відсутності на момент прийняття рішення суду (03.12.2019) доказів оплати суми основної заборгованості в розмірі 17 671,20 грн, є підставним та обґрунтованим задоволення судом першої інстанції вимог в частині основної заборгованості. 

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України). 
Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, колегія суддів зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п. 4. постанови  пленум Вищого господарського суду України від 17.12.2013  №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", яка є чинною).
В даному випадку сторонами у п.6.1 договору від 01.03.2019 визначений розмір відсотків річних на рівні 30%. 
За неналежне виконання договірних зобов`язань з оплати вартості поставленого товару, позивачем відповідно до п.6.1 договору нараховано відповідачу:
- пеню у розмірі 2    880,65 грн за період з 10.04.2019 по 03.10.2019: за накладною №9520 від 19.03.2019 у розмірі 1 620,29 за період з 10.04.2019 по 03.10.2019 та за накладною №9637 від 20.03.2019 у розмірі 1 260,36 грн за цей же період;
- штраф (10%) у розмірі 1767,12 грн; 
- 30% річних у розмірі 2541,73 грн. за період з 10.04.2019 по 03.10.2019:  за накладною №9520 від 19.03.2019 у розмірі 1 429,66 грн за період з 10.04.2019 по 03.10.2019 та за накладною №9637 від 20.03.2019 у розмірі 1 112,07 грн за період з цей же період.

Вказані суми перевірені господарським судом з урахуванням вимог, викладених в п.1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", встановлена арифметична правильність нарахування штрафу, тому в цій частині позовні вимоги обґрунтовано задоволені судом. 
Перевіривши розрахунок пені за накладною №9520 від 19.03.2019 судом обґрунтовано визнано вказаний розрахунок правильним. А перевіривши розрахунок пені за накладною №9637 від 20.03.2019, судом встановлено, що позивачем не вірно взято період нарахування, оскільки прострочення в оплаті починається з 11.04.2019, тоді як позивачем нараховано пеню з 10.04.2019. 
Здійснивши перерахунок за накладною №9637 від 20.03.2019, судом визначено, що розрахунок позивача є меншим, ніж сума, яка розрахована судом, тому підставно задоволено суму, визначену позивачем у позові в розмірі 1 260,36 грн. (за цією накладною), усього за обома накладними в розмірі 2880,65 грн.
Аналогічну помилку здійснено позивачем і при нарахуванні 30% річних. Тому розрахунок річних за накладною №9520 від 19.03.2019 визнаний судом правильним, а перевіривши розрахунок 30% річних за накладною №9637 від 20.03.2019, судом визначено, що позивачем не вірно взятий період нарахування, оскільки прострочка починається з 11.04.2019, тоді як позивачем нараховано 30% річних з 10.04.2019, таким чином, здійснивши перерахунок за накладною №9637 від 20.03.2019, судом встановлено, що розрахунок позивача є меншим ніж сума, яка розрахована судом, відтак, обґрунтовано задоволена заявлена позивачем у позові сума річних за цією накладною - 1 112,07 грн., усього за обома накладними сума річних склала 2541,73 грн.

Доводи апеляційної скарги про невірний розрахунок судом стягнутих сум, з урахуванням того, що відповідачем здійснена часткова оплата товару на суму 2000 грн. за платіжним дорученням № 1206 від 11.12.2019, не приймаються судом апеляційної інстанції, як і вказаний додатковий доказ (саме платіжне доручення), і контррозрахунок відповідача, оскільки вказаного доказу на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (03.12.2019) не існувало, а суд апеляційної інстанції дає оцінку обставинам справи та правильності застосування судом першої інстанції норм права саме на момент прийняття такого рішення.  
Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятно, коли заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги докази, які отримано ним після вирішення справи судом першої інстанції.
У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. А саме встановлено, що апеляційним судом обґрунтовано відхилене клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції. 
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Стосовно доводів про недотримання позивачем вимог ст.ст.164, 172 ГПК України та не направлення на його адресу позовної заяви, а лише додатків до неї слід зазначити наступне.
До позовної заяви №161 від 04.10.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю м`ясокомбінат "Ювілейний" подано, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.164, ст.172 ГПК України, в якості доказу надсилання позовної заяви Товариству з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" фіскальний чек від 07.10.2019, поштову накладну № 4900076216920 від 07.10.2019 та опис вкладення у цінний лист на адресу відповідача, в якому зазначено "позовна заява № 161 від 04.10.2019 про стягнення заборгованості за договором №МБ-121-19/11 з додатком на 8 аркушах", при цьому сама позовна заява, що міститься у справі налічує два аркуші (три сторінки) та додані до неї документи (договір від 01.03.2019 № МБ-121-19/11 з протоколом розбіжностей, видаткові накладні – 2 шт, та товарно-транспортні накладні – 2 шт.) саме на 8 аркушах. При цьому кількість аркушів в описі вкладення у цінний лист визначено саме для додатків позову, а не для позовної заяви та додатків у загальному обчисленні. 
Таким чином, вказані доводи апеляційної скарги є неспроможними і відхиляються судом.

Щодо доводів скарги про недотримання позивачем вимог процесуального законодавства, зокрема, підписання позову не уповноваженою особою, оскільки позивач не надав жодного підтвердження повноважень особи, якою підписано та завірено процесуальні документи, що, на думку відповідача, є підставою для залишення позову без розгляду, то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається з позовної заяви № 161 від 04.10.2019 її підписано від імені ТОВ м`ясокомбінат "Ювілейний" генеральним директором Товариства Гапоненко В.А. та скріплено печаткою цього товариства. 
Статтею 56 ГПК України    визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Згідно вимог частини 2 ст.162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Статтею 164 ГПК України визначений перелік документів, що додаються до позовної заяви. Зокрема, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують:
1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів;
2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.
До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Згідно зі    статтею 97 Цивільного кодексу України    (далі -    ЦК України) управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Частинами 1 та 2, 4    статті 99 ЦК України    передбачено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.
Відповідно до    статті 62 Закону України "Про господарські товариства"    у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.
Статтею 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"    визначено, що виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад. Назвою колегіального виконавчого органу є "дирекція", а його голови - "генеральний директор", якщо статутом не передбачені інші назви. Одноосібний виконавчий орган товариства або голова колегіального виконавчого органу товариства може діяти від імені товариства без довіреності. Статут товариства може передбачати можливість кожного або окремих членів колегіального виконавчого органу діяти від імені товариства без довіреності або можливість усіх чи окремих членів виконавчого органу вчиняти дії від імені товариства без довіреності виключно разом.
    В той же час, відповідно до п.1, 13 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності); відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
Відповідно до частин 1, 4 ст.10 цього Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
За приписами статті 11 вищевказаного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.
Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді, зокрема, безоплатного доступу через портал електронних сервісів до відомостей з Єдиного державного реєстру, які актуальні на момент запиту, необхідних для видачі документів дозвільного характеру та ліцензій, а також про видані документи дозвільного характеру та ліцензії, для укладення цивільно-правових договорів, у тому числі щодо наявності запису про державну реєстрацію припинення або перебування юридичної особи у стані припинення, державну реєстрацію припинення чи перебування у процесі припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, про місцезнаходження, види діяльності, центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство або частка держави у статутному капіталі юридичної особи, якщо така частка становить не менше 25 відсотків, про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, про юридичних осіб - правонаступників, про відокремлені підрозділи юридичної особи, про осіб, які можуть вчиняти дії від імені особи, у тому числі відомості про розпорядника майна, санатора, голову комісії з припинення, ліквідатора, управителя майна, наявність обмежень щодо представництва, про відкриття виконавчого провадження, - шляхом їх пошуку за повним чи скороченим найменуванням, іменем, ідентифікаційним кодом, реєстраційним номером облікової картки платника податків, серією та номером паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), перегляду, копіювання та роздрукування; витягів у паперовій та електронній формі, що містять відомості, актуальні на момент запиту або на визначену дату.
За приписами ч.7 ст.11 Закону державні органи, у тому числі суди, органи Національної поліції, органи прокуратури, органи Служби безпеки України, а також органи місцевого самоврядування та їх посадові особи безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, за змістом наведених норм права позовна заява може бути подана та підписана як безпосередньо особою, яка подає скаргу, так і її представником. У разі, якщо із заявою/скаргою звертається керівник юридичної особи (директор, генеральний директор) повноваження останнього підтверджуються статутом та/або випискою з Єдиного державного реєстру фізичних та юридичних осіб підприємців.        
При цьому з урахуванням того, що дані в Реєстрі юридичних осіб є відкритими та загальнодоступними, додаткове витребування їх судом від сторін є безпідставним. 
Відповідно до вимог частини 1, п.1 ч.5 статті 174 ГПК України     суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у    статтях 162,    164,    172    цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань наявна інформація стосовно управління юридичної особи позивача – загальні збори, дирекція; прізвище, ім`я по батькові, керівника – Гапоненко Віталій Андрійович (керівник з 18.06.2016).
Таким чином, пересвідчившись при отриманні позовної заяви у відповідності особи, що підписала позовну заяву, даним про особу керівника, зазначену в реєстрі, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що позовна заява відповідає нормам процесуального законодавства. При цьому не залучення до справи відповідного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не є тією обставиною, з якою пов`язується скасування правильного по суті рішення, при здійсненні усіх належних дій по перевірці повноважень у особи, що підписала позовну заяву, на момент відкриття провадження у справі.  
Втім, з урахуванням відсутності такого витягу у справі, суд апеляційної інстанції вважає необхідним залучити до справи відповідний витяг. 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд
                                                                
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг", смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 у справі № 904/4537/19 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 у справі № 904/4537/19 - залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг",                         смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область  за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 28.02.2020.

Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    О.В. Березкіна

Суддя                                                                                                    С.Г. Антонік