ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 р.	Справа № 520/11044/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Зеленського В.В.,
суддів: П`янової Я.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.,
  представника позивача Кузнецова О.В. та представника відповідача Крюкова О.О.,
            розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 26.11.19 по справі       № 520/11044/19 за позовом        ОСОБА_1 до      Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Харківській області від 18.03.2019 № 76 о/с про звільнення зі служби в поліції оперуповноваженого сектору з обслуговування об`єктів відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ., з 29.03.2019 за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів); поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 29.03.2019 на посаді оперуповноваженого сектору з обслуговування об`єктів відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області; зобов`язати ГУНП в Харківській області видати наказ про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) за рішенням госпітальної ВЛК ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" від 10.04.2019 (свідоцтво про хвороби № 115).            
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від  21.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду  до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції в ухвалі від 21.11.2019 не встановив належними і допустимими доказами день, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, тобто про рішення, внаслідок якого відбулося порушення його трудових прав, який є відправним для встановлення дня початку перебігу місячного строку для звернення позивача до суду для їх захисту.  Як наслідок, суд першої інстанції в ухвалі від 21.11.19 помилково встановив 30.03.19, як день початку перебігу місячного строку для звернення позивача до суду для захисту своїх прав, та 29.04.19, як дату закінчення строку на оскарження. Крім цього, суд першої інстанції в ухвалі від 21.11.19 належними і допустимими доказами не підтвердив день коли позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, оскільки в ухвалі від 21.11.2019 відсутні будь-які відомості з цього приводу. Стверджує, що фактична дата попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції судом першої інстанції не встановлена та належними доказами не підтверджена. Судом першої інстанції  належними доказами не підтверджений також факт підписання позивачем попередження про можливе наступне звільнення, датованого 29.01.19, саме у цей день, а отже не доведений і жодними доказами не підтверджується сам факт попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції, у зв`язку з чим попередження про можливе наступне звільнення, датоване 29.01.2019, не є належним та допустимим доказом. 
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.
Представник  позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи,   переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 з 07.04.2015 по 06.11.2015  проходив службу в ГУМВС в Харківській області.
У зв`язку із прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 територіальні органи Міністерства внутрішніх справ були ліквідовані та утворені нові.
Наказом ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 № 672 о/с позивача  було звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації), згідно "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".
Наказом ГУНП в Харківській області № 37 о/с з 07.11.2015 позивача прийнято на службу в батальйон патрульної служби поліції особливого призначення "Харків" ГУНП в Харківській області на посаду інспектора та присвоєне спеціальне звання "лейтенант".
Відповідно до наказу № 57 від 18.01.2019 затверджено перелік змін у штаті згідно зі               ст. 15 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 41, 76).
Внаслідок зазначеного вище наказу ОСОБА_1 написано та підписано попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції (а.с. 32, 71).
В період з 01.03.2019 по 18.03.2019 ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова". Як зазначено в виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5044 "…зі слів ОСОБА_1 , він вважає себе хворим з 21.12.2018 внаслідок отримання травми на робочому місці (в час проведення службового обов`язку), біля 09:00 впав, підслизнувшись на вулиці в районі площі"   (а.с.16-17, 53 - 54). 
Відповідно до витягу із наказу № 76 о/с від 18.03.2019 Головного управління Національної поліції в Харківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . /0080643, оперуповноваженого сектору з обслуговування об`єктів відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області, з 18.03.2019 звільнено за п.  ч. 1 ст. 77 ( у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2019 до 18.03.2019 у кількості 6 діб (а.с. 15).
Відповідно до свідоцтва № 115 від 26.04.2019 (протокол № 13)  госпітальною військово-лікарняною комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" здійснено медичний огляд позивача та встановлено, що травма, отримана позивачем, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 18 - 19, 55 - 56). 
Управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області видане направлення                № 205 від 15.05.2019, згідно з яким ОСОБА_1 направлено на медико-соціальну експертну комісію (а.с.19, 58). 
Судом встановлено, що внаслідок отриманих травм 21.12.2018, позивачу 01.08.2019   видано посвідчення (серія НОМЕР_1 ), яке підтверджує, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України (а.с.14).
Не погоджуючись із рішенням суб`єкта владних повноважень про звільнення його з роботи та формулюванням у наказі причин звільнення, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду. 
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, оцінюючи обставини, на які позивач послався в позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду, дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду.  
Згідно п.17 ч. ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Враховуючи предмет спору (оскарження наказу про звільнення з публічної служби), в даному випадку мають застосовуються приписи ч. 5 ст. 122 КАС України, тобто місячний строк для звернення до суду, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, за змістом зазначеної норми, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Як правильно встановив суд першої інстанції, предметом розгляду цієї справи є скасування наказу начальника ГУНП в Харківській області від 18.03.2019 № 76 о/с про звільнення зі служби в поліції оперуповноваженого сектору з обслуговування об`єктів відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ., з 29.03.2019 за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Всі інші вимоги позивача, зокрема про поновлення на роботі  та   зобов`язання видати наказ про звільнення зі служби через хворобу, є похідними вимогами, які залежать від результатів розгляду між сторонами спору про скасування спірного наказу. 
Отже, в межах розгляду цієї справи необхідно встановити, коли позивач дізнався про видання спірного наказу та чим мав він реальну можливість  скористатися своїм правом на оскарження такого наказу.
З огляду на матеріали справи вбачається, що 29.03.2019 позивач написав розписку, в якій  підтвердив, що трудову книжку, військовий квиток, довідку до РВК, обхідний лист, витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення,  він отримав 29.03.2019 (а.с. 118). 
Отже,  днем початку перебігу місячного строку для звернення до суду з позовною заявою про скасування наказу про звільнення є 30.03.2019, а кінцевою датою в межах строку звернення до суду із такою заявою є 30.04.2019. 
В даному випадку колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та розцінює день написання розписки (29.03.2019) як встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Водночас позивач із вказаним адміністративним позовом звернувся до суду 21.10.2019 (згідно  штампу вхідної кореспонденції 01-25/65674/19 від 21.10.2019), тобто із пропуском місячного строку звернення до суду у справах щодо звільнення з публічної служби. 
В обгрунтування причин пропуску строку звернення до суду   в апеляційній скарзі, позивач вказує на відсутність належних і допустимих доказів того, що саме він видавав таку розписку, датовану 29.03.2019, та підписував її. Стверджує, що у період з 19.03.2019 по 31.03.2019 він перебував  на лікуванні, а тому не міг в той день (29.03.2019) видавати таку розписку та ознайомлюватися із наказом про своє звільнення. 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" від 24.09.2019 № 33/41Г-4, з 19.03.2019 по 31.03.2019 позивач перебував на амбулаторному лікуванні через тимчасову втрату непрацездатності, що також не заперечується сторонами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що амбулаторне лікування - обстановка лікування, при якому особа регулярно відвідує лікаря, проте не залишається у лікарні.
Отже, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення позивача до кадрової служби відповідача з метою отримання копій документів. 
Стверджуючи про те, що він не підписував розписку про отримання трудової книжки, військового квитка, довідки до РВК, обхідного листа, витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення, ОСОБА_1  одночасно не порушує питання в суді про призначенні експертизи з метою ідентифікації свого підпису на вказаній розписці, а також не надав доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом підроблення його підпису іншими невстановленими особами або факту підроблення (креслення) дати розписки.
Окрім іншого, колегія суддів ураховує, що згідно приписів частини другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Таким чином суб`єкт владних повноважень який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування зобов`язаний подати декларацію перед звільненням, не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.
Декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларацій.
Відповідно до відкритих даних з порталу Національного агентства з запобігання корупції ОСОБА_1 29 березня 2019 року подавав декларацію перед звільнення за період з 01.01.2019 до 29.03.2019 (https://declarations.com.ua/declaration/nacp_588d3d73-4cd3-4482-b9f3-8aa06f70d938 ).
Колегія суддів уважає, що вказана обставина безсумнівно свідчить про обізнаність позивача стосовно дати звільнення зі служби у поліції та спростовує заперечення позивача про необізнаність видання спірного наказу про звільнення та написання розписки про отримання копії наказу про звільнення.
Так само помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції  належними доказами не підтверджений   факт підписання позивачем попередження про можливе наступне звільнення, датованого 29.01.19, саме у цей день. 
Так, позивач уважає, що  ГУНП в Харківській області не було дотримано процедуру звільнення його зі служби в органах поліції,  зокрема не попереджено належним чином про заплановане увільнення працівників та зміну штатного розпису. 
Колегія суддів звертає увагу, що в межах розгляду цього спору встановлення дати підписання  попередження про можливе наступне звільнення не є вирішальним, оскільки  факт підписання чи не підписання позивачем попередження про можливе наступне звільнення може  вплинути на правомірність прийняття спірного наказу, але жодним чином не впливає на встановлені обставини обізнаності позивача про видання наказу про звільнення та ознайомлення з ним 29.03.2019.
При цьому, вирішуючи питання чи мав позивач реальну можливість скористатися своїм правом на оскарження такого наказу в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції не встановлено жодних обставин, які пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі позивача та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову. 
До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що за даними автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду", починаючи з серпня 2019  року, позивач неодноразово звертався до Харківського окружного адміністративного суду із вимогами про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області, що прямо вказують на його обізнаність із наказом про звільнення раніше ніж 25.09.2019 (дати надходження документів від відповідача на запит позивача).  
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком  суду першої інстанції  про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
За приписами ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Виходячи зі змісту  вказаної вище норми, суд першої інстанції не позбавлений права залишити позовну заяву без розгляду навіть після відкриття провадження у справі, якщо згодом в процесі розгляду справи по суті дійде висновку про те, що підстави, вказані у заяві  про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду виявилися неповажними.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019   по справі                           № 520/11044/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський	
Судді	   	Я.В. П`янова    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  21.01.2020.