Постанова
Іменем  України 
12 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 753/7661/18
провадження № 61-12227св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України»,
третя особа - Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року       у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Панченка М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі - ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України») та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від   28 березня 2018 року № 261-к про його звільнення; зобов`язати відповідача поновити його на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 30 000 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.   
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 березня 2018 року наказом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 28 березня 2018 року   № 261-к його було звільнено з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» у зв`язку із змінами в організації виробництва            і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до пункту          1 частини першої статті 40 КЗпП України. Вважає, що наказ про його звільнення є незаконним та підлягає скасуванню.
Вказує, що перед звільненням йому була запропонована посада генерального продюсера телебачення і він погодився на переведення на таку вакантну посаду, проте комісією відповідача прийнято рішення про невідповідність наявної            у нього кваліфікації до посади, що, на його думку, є необґрунтованим, оскільки він має технічну освіту, високий рівень кваліфікації та досвід роботи головного продюсера, крім того, у нього відсутні будь-які догани за весь період роботи        у відповідача, у зв`язку з чим вважає, що має переважне право на залишення на роботі перед будь-якими іншими працівниками відповідача.
Водночас, відмовляючи у переведенні на запропоновану вакантну посаду генерального продюсера телебачення у зв`язку із невідповідністю його кваліфікації, будь-яких інших вакантних посад, які відповідають його кваліфікації або не потребують кваліфікації, відповідач йому не пропонував, чим порушив норми чинного законодавства про працю.
Окрім цього вказував, що внаслідок звільнення йому завдана моральна шкода, яка полягає в суттєвих душевних хвилюваннях та стражданнях, пов`язаних з розумінням незаконності і протиправності діянь відповідача та усвідомленням того, що внаслідок незаконних дій останнього потрібно шукати інші джерела існування та реалізації творчого потенціалу, адже він пропрацював у відповідача понад 15 років й багато працівників відповідача є його близькими друзями. До того ж після отримання попередження про скорочення посади та незаконної відмови відповідача перевести його на посаду генерального продюсера телебачення, він відчув значні погіршення самопочуття, у зв`язку з чим звернувся до медичної установи, де йому було проведено операцію.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року        у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушення трудових прав позивача при здійсненні процедури його звільнення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки перед звільненням він був ознайомлений з усіма вакантними посадами, які були чи з`явились в ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в період проведення процедури вивільнення, при цьому обрав посаду, яку не може обіймати у зв`язку з невідповідністю наявної у нього кваліфікації до посади, а від інших запропонованих йому вакантних посад відмовився, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним наказ ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 28 березня 2018 року № 261-к про звільнення ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 30 березня 2018 року.
Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі     615 722, 55 грн. 
Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.
Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 35 200 грн витрат на надання правничої допомоги.
Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь держави судовий збір у сумі 7 927 грн.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у позові та ухвалюючи нове про його задоволення, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів пропонування позивачу інших вакантних посад, аніж відмови у переведенні на ту, яку він вказав, що згодний обійняти - посаду генерального продюсера телебачення, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що відповідачем, як роботодавцем, було дотримано обов`язок щодо працевлаштування позивача.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2019 року ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» звернулося до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року та залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивачу не було запропоновано інші наявні у відповідача вакантні посади, окрім тієї, у переведенні на яку відмовлено, є необ`єктивним та таким, що спростовується матеріалами справи, зокрема протоколом засідання профкому ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 19 березня         2018 року, з якого вбачається, що позивачу пропонувалися й інші вакантні посади для переведення. 
Крім того, відповідно до цього протоколу, позивач знав про наявність оновленого списку вакансій у відповідача та стверджував, що з ним ознайомиться, однак на засідання комісії 23 березня 2018 року для ознайомлення з оновленим списком вакантних посад він не з`явився, що підтверджує факт того, що окрім посади генерального продюсера телебачення, на яку в нього недостатньо кваліфікації, його не цікавила жодна із інших вакантних посад для переведення. 
Також вважає необґрунтованою вимогу позивача про відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку із відсутністю належних доказів заподіяння її відповідачем.
Зазначені обставини були викладені у відзиві на апеляційну скаргу, проте суд апеляційної інстанції залишив їх поза увагою, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
29 серпня 2019 року справа № 753/7661/18 надійшла до Верховного Суду.
06 вересня 2019 року ОСОБА_1 направив відзив на касаційну скаргу,            в якому просить залишити її без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року без змін.
Ухвалою Верховного Судувід 03 лютого 2020 справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду               і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скаргипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що протоколом засідання правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 32 від 21 грудня 2017 року було затверджено нову структуру та штатний розпис ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».
Пунктом 1.2 наказу № 469 від 21 грудня 2017 року ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» передбачено провести відповідно до вимог чинного законодавства вивільнення працівників філії у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням штату та чисельності працівників.
Листом № 02-18/4569 від 27 грудня 2017 року ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» звернулась до Київської міської профспілки працівників культури та первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про проведення спільних консультацій щодо звільнення працівників за скороченням чисельності зі штату, на яких обговорювалось техніко-економічне обґрунтування рішення правління відповідача щодо змін в організації виробництва і праці ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».
Листом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 05 січня 2018 року № 02-18/15-1 було надано філіям ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» перелік вакансій станом на 05 січня 2018 року           у Центральній дирекції ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та філіях ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».
У зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно рішення правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», протокол № 32 від     21 січня 2018 року, наказу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 469 від 21 грудня 2017 року, листа ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 02-18/15-1 від 05 січня 2018 року, посада виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», яку обіймав ОСОБА_1 , підлягає скороченню.
Встановлено, що 09 січня 2018 року відповідач видав наказ № 5 про створення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє звільнення з роботи.
09 січня 2018 року позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення, а також було надано перелік вакантних посад, серед яких він обрав для свого переведення посаду генерального продюсера телебачення.
06 березня 2018 року відбулось засідання комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє вивільнення з роботи. Обговорюючи можливість переведення  ОСОБА_1 на посаду генерального продюсера телебачення, приймалось до уваги наявність у нього кваліфікації                              і продуктивності праці. На підставі відсутності відповідної кваліфікації, яка відповідає даній посаді, ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на посаду генерального продюсера телебачення.
14 березня 2018 року заступник виконавчого директора відповідача ОСОБА_2 звернулася до голови первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з поданням про надання згоди на звільнення позивача з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». 
19 березня 2018 року на засіданні профкому, на якому ОСОБА_1 був присутній, за результатом обговорення члени профкому дали згоду на звільнення позивача з займаної посади.
30 березня 2018 року наказом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 28 березня 2018 року № 261-к позивача ОСОБА_1 звільнено     з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України»      у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Підставою для видачі зазначеного наказу було попередження позивача про наступне звільнення від 09 січня 2018 року та рішення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників відповідача від              06 березня 2018 року, подання ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 14 березня 2018 року № 24/18/696 та згода профспілкового комітету на звільнення працівника (витяг з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 19 березня 2018 року № 1).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений           у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови                 у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва      і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни        в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які              є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення   з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно                       з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва  і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється   у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Як встановлено апеляційним судом, 09 січня 2018 року ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення з займаної ним посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та одночасно його було повідомлено про вакантні посади товариства, серед яких він обрав посаду генерального продюсера телебачення. 
Згідно з витягом з протоколу засідання комісії для визначення переважного права залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню або попередженню про майбутнє вивільнення працівників від          06 березня 2018 року комісією було прийнято рішення про відмову у переведенні ОСОБА_1 на посаду генерального продюсера телебачення з повторним його ознайомленням з переліком вакантних посад, який буде оновлено та доповнено.
Встановлено, що станом на 15 березня 2018 року у відповідача було більше 200 вакантних посад.  
Встановивши, що жодну із цих вакантних посад ОСОБА_1 запропоновано не було, зі списком вакантних посад на дату прийняття рішення про його звільнення не ознайомлено, апеляційний суд дійшов до правильного висновку, що звільнення позивача відбулося із порушенням вимог чинного законодавства. 
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що на засіданні комісії профкому ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 19 березня         2018 року позивач підтвердив, що йому відомо про наявність оновленого списку вакансій і стверджував, що з ним ознайомиться, проте на засідання комісії        23 березня 2018 року для ознайомлення з переліком вакантних посад він не з`явився, є необґрунтованими, оскільки доказів, які б підтверджували факт того, що позивача було повідомлено про засідання комісії 23 березня 2018 року відповідачем не надано.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги,суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено                            з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті  і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, оскільки оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні,колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України        суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, та статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов	
Судді:	В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук	
 	                                   М. Ю. Тітов