ПОСТАНОВА
Іменем України

19 грудня 2019 року 
Київ
справа №1340/5975/18
адміністративне провадження №К/9901/27295/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Загороднюка А.Г., Соколова В.М., 
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Львівської обласної ради
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року (колегія суддів у складі головуючого судді Обрізко І.М., суддів: Сеника Р.П., Онишкевича Т.В.)
у справі №1340/5975/18
за позовом  ОСОБА_1 
до Львівської обласної ради
про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
I. ПРОЦЕДУРА
1.  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Львівської обласної ради, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 15 листопада 2018 року №459-к «Про звільнення ОСОБА_1»; 
- поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу Львівської обласної ради з 15 листопада 2018 року;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням із займаної посади, з 15 листопада 2018 року до дати ухвалення судом рішення.
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
3. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено.
4. У поданій касаційній скарзі Львівська обласна рада із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, рішення першої інстанції - залишити без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 1 листопада 2001 року працювала в Львівській обласній раді, зокрема з 11 березня 2016 року по день звільнення - на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу Львівської обласної ради.
6. 14 вересня 2018 року до Львівської обласної ради надійшло звернення ОСОБА_2 (реєстраційний №01-Ц-1499), в якому заявник зазначив, що 13 серпня 2018 року ним на адресу Львівської обласної ради було відправлено рекомендований лист (№7900054952577) зі скаргою на дії сільського голови Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_7 та депутатів цієї ради. Також заявник вказав, що за даними веб-сайту «Укрпошта», зазначене поштове відправлення було отримане адресатом 15 серпня 2018 року. Водночас 13 вересня 2018 року в телефонному режимі працівниками відділу звернень громадян заявнику було повідомлено, що таке поштове відправлення в обласній раді не зареєстровано і серед одержаної пошти не числиться. В підтвердження своїх слів заявник долучив копії чека про відправлення рекомендованого листа та скріншот із веб-сайту «Укрпошта».
7. За результатами попереднього вивчення цього звернення 21 вересня 2018 року голова обласної ради видав розпорядження №380-к «Про проведення службового розслідування у Львівській обласній раді».
8. На підставі вказаних звернень ОСОБА_2 від 14 вересня 2018 року №01-Ц-1497 та №01-Ц-1499 розпорядження голови Львівської обласної ради від 21 вересня 2018 року №380-к комісією з проведення службового розслідування Львівської обласної ради проведено службове розслідування, за наслідками якого складено акт від 4 жовтня 2018 року. Мета проведення службового розслідування: виявлення причин порушення порядку ведення внутрішнього документообігу в обласній раді та невиконання посадових обов`язків працівниками, відповідальними за одержання та реєстрацію поштових відправлень.
9. Зазначеним актом службового розслідування зафіксовано, що 15 серпня 2018 року у поштову скриньку Львівської обласної ради, що розташована на першому поверсі приміщення за адресою: м. Львів, вул. В.Винниченка, 18, працівником поштового відділення було передано шість рекомендованих поштових відправлень, серед яких і поштове відправлення №7900054952577 (звернення ОСОБА_2 від 15 серпня 2018 року). Це, зокрема, підтверджується копією накладної №12 від 15 серпня 2018 року, даними з сайту «Укрпошта» щодо відстеження поштових відправлень та поясненнями головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1.
10.          Вказані поштові відправлення, а також два примірники накладної №12 рекомендованих відправлень від 15 серпня 2018 року були забрані з поштової скриньки головним спеціалістом відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1, в якої зберігаються ключі від поштової скриньки. Це підтверджується поясненнями заступника начальника відділу е-урядування та документообігу з питань контролю за виконанням документів ОСОБА_3 та самої ОСОБА_1.
11.          Після проведення розсортування вхідної документації три рекомендовані листи були залишені у головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1 (кореспонденція від юридичних осіб), а два листи (звернення громадян) передані під підпис радникові відділу звернень громадян і надання допомоги репресованим ОСОБА_4 . Це підтверджується відповідними письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також проставленими підписами на другому примірнику накладної №12 рекомендованих відправлень від 15 серпня 2018 року, оригінал якої зберігається в поштовому відділенні.
12.          При цьому перший примірник накладної №12 рекомендованих відправлень від 15 серпня 2018 року (в подальшому втрачений), що повинен зберігатися в Львівській обласній раді, та другий примірник для повернення в поштове відділення були передані головному спеціалісту відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1 для зберігання. На момент його передачі, зі слів ОСОБА_4 , жодних виправлень в нього не вносилося.
13.          Поряд з цим, не вбачається за можливе встановити момент коли та ким у другий примірник накладної №12 рекомендованих відправлень від 15 серпня 2018 року були внесені виправлення поряд з підписом ОСОБА_4 біля прізвища «ОСОБА_5», проте це не спростовує факт втрати рекомендованого поштового відправлення №7900054952577.
14.          Досліджуючи вказані обставини, комісія з проведення службового розслідування також встановила, на підставі усних пояснень ОСОБА_1, що сільський голова Годовицько-Басівської сільської ради ОСОБА_7 є її офіційним чоловіком та їй було відомо про наявність конфліктної ситуації з ОСОБА_2 з приводу ненадання йому земельної ділянки, право на яку він має як учасник Антитерористичної операції на Сході України. Втрачене звернення ОСОБА_2 від 15 серпня 2018 року якраз було скаргою на неправомірні дії сільського голови ОСОБА_7 та депутатів цієї ради.
15.          За результатами проведення службового розслідування, комісія з проведення службового розслідування у Львівській обласній раді прийшла до таких висновків, серед іншого:
1. Втрата рекомендованого поштового відправлення №7900054952577 (звернення ОСОБА_2 від 15 серпня 2018 року) відбулася внаслідок дій головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1;
2. Дії головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1, спрямовані на втрату рекомендованого поштового відправлення №7900054952577 (звернення ОСОБА_2 від 15 серпня 2018 року), можуть бути пов`язані із конфліктною ситуацією, що має місце між ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_7 (сільський голова Годовицько-Басівської сільської ради);
3. В діях головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення вимог посадової інструкції, чинного законодавства України, Присяги посадової особи місцевого самоврядування та вчинення злочину, передбаченого статтею 366 Кримінального кодексу України «службове підроблення»;
4. За допущене порушення законодавства у сфері звернення громадян (статей 10, 13, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»), порушення вимог посадової інструкції головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу (пунктів 2.1 та 2.2 розділу 2) та Присяги посадової особи місцевого самоврядування, до ОСОБА_1 слід застосувати один із заходів стягнення, передбачений статтею 147 Кодексу законів про працю України, а саме догану (з подальшим позбавленням премії на строк дії такого стягнення) або звільнення із займаної посади в порядку, визначеному Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
16.          15 листопада 2018 року голова Львівської обласної ради видав розпорядження №459-к «Про звільнення ОСОБА_1», згідно з яким відповідно до статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 24 Закону України «Про відпустки», пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», на підставі акту службового розслідування від 4 жовтня 2018 року та пояснень ОСОБА_1 від 26 вересня 2018 року, враховуючи вчинення ОСОБА_1 проступку проти інтересів публічної служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призвело до зниження авторитету обласної ради та унеможливлює подальше виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, звільнено із займаної посади позивача - головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу 15 листопада 2018 року за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування (пункт 1 частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).
17.          Позивачка, вважаючи незаконним зазначене рішення, дії відповідача, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
18.          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з висновками акту перевірки, про які йдеться в пункті 15 цієї постанови.
19.           Також цей суд виходив з того, що матеріалами службового розслідування встановлено, що позивачем умисно не проведено реєстрацію листа (скарги) ОСОБА_2 через небажання передати його керівництву Львівської обласної ради на дії сільського голови, який є чоловіком позивача.
20.          Отже, втрата (знищення) зазначеного поштового конверта з листом ОСОБА_2 , відповідач кваліфікував як порушення Присяги позивачем, з чим погодився суд першої інстанції.
21.          Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив з того, що кваліфікуючи дії ОСОБА_1 як порушення Присяги, не навів відповідні мотиви, який проступок можна кваліфікувати саме як порушення Присяги, а не як дисциплінарне правопорушення.
22.          Відповідач також не обґрунтував чому із запропонованої альтернативи комісією з проведення службового розслідування у Львівській обласній раді заходів стягнення, обрано звільнення із займаної посади позивача, а не догану (з подальшим позбавленням премії на строк дії такого стягнення) з урахуванням бездоганної її попередньої праці впродовж більше 18 років.
23.          Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок про те, що саме позивачем умисно внесені неправдиві відомості в поштову накладу № 12 рекомендованих поштових відправлень від 15 серпня 2018 року та допущено втрату поштового відправлення не підтверджується, а базується лише на припущеннях, оскільки не можна однозначно стверджувати, що ОСОБА_4 отримала два, а не три поштових відправлення та нібито одне поштове відправлення умисно (чи навіть з необережності) втрачене саме ОСОБА_1.
24.          Посадовими інструкціями головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу і радника відділу звернень громадян та надання допомоги репресованим не розмежовано повноважень щодо реєстрації вхідної документації окремо від юридичних осіб та окремо від фізичних осіб. Якщо реєстрація вхідної кореспонденції від фізичних осіб не належить до обов`язків ОСОБА_1, відповідно, остання не може бути притягнута до відповідальності за непроведення такої, що й встановлено в ході судового розгляду.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
25.          Відповідач у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій. Вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, а також непідтверджене належними та допустимими доказами.
26.          Зазначає, що комісія з проведення службового розслідування у Львівській обласній раді встановила, що головний спеціаліст відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1 допустила невиконання вимог посадової інструкції, Законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування» і «Про звернення громадян», чим порушила Присягу посадової особи місцевого самоврядування.
27.          Відповідач стверджує, що порушення Присяги полягає в тому, що головний спеціаліст відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1 15 серпня 2018 року забрала з поштової скриньки, зокрема, поштове відправлення ОСОБА_2 , внесла неправдиві відомості в накладну №12 рекомендованих відправлень від 15 серпня 2018 року і в подальшому допустила втрату поштового відправлення та другого примірника накладної №12 від 15 серпня 2018 року.
28.          Відповідач вважає, що судом апеляційної інстанції взято до уваги лише покази ОСОБА_1 , однак вони абсолютно не підтверджуються поясненнями інших працівників, отже суд завідомо поставив покази позивача вище, ніж покази інших працівників обласної ради.
29.          На вимогу суду Львівська обласна рада подала докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 обов`язку реєстрації вхідної кореспонденції, а також те, що вона здійснювала реєстрацію, однак суд апеляційної інстанції ці докази не взяв до уваги.
30.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач не погоджуються з нею, вважає її необґрунтованою, оскільки вимоги касаційної скарги зводяться виключно до спонукання суду касаційної інстанції до переоцінки доказів та надання переваги одним доказам над іншими, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
31.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
32.          Спірні правовідносини у справі виникли з приводу звільнення позивача зі служби в органах місцевого самоврядування за порушення Присяги та чи мали місце події, які були кваліфіковані відповідачем як порушення Присяги.
33.          Положеннями статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.
34.          Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
35.          На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
36.          Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки".
37.          Як встановлено судами та підтверджується відповідним записом в трудовій книжці ОСОБА_1 , остання прийняла присягу 1 листопада 2001 року.
38.          Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі, зокрема, порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону (абзац другий частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).
39.          Верховний Суд, неодноразово аналізуючи в своїх рішеннях текст присяги державного службовця (міститься в Законах України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та від 10 грудня 2015 року № 889-VIII), який є майже аналогічним тексту Присяги посадової особи місцевого самоврядування, дійшов таких правових висновків.
40.          З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
41.          Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
42.          Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.
43.          За такого правового регулювання порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
44.          Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
45.          Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
46.          Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
47.          Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.
48.          При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.
49.          Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.
50.          В основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.
51.          Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.
52.          Таким чином, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.
53.          Однак, вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.
54.          Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок не може бути звільнений за порушення Присяги якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.
55.          З огляду на схожість змісту присяг державного службовця та посадової особи органу місцевого самоврядування, а також мети, з якою ці особи приймають відповідну Присягу, вступаючи на службу, ця правова позиція є застосовною до спірних правовідносин та підлягає врахуванню судом.
56.          Як вбачається з акту службового розслідування від 4 жовтня 2018 року та зазначалось в пункті 15 цієї постанови Комісія з проведення службового розслідування дійшла висновку, що за допущене порушення законодавства у сфері звернення громадян (статей 10, 13, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»), порушення вимог посадової інструкції головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу (пунктів 2.1 та 2.2 розділу 2) та Присяги посадової особи місцевого самоврядування, до ОСОБА_1 слід застосувати один із заходів стягнення, передбачений статтею 147 КЗпП України, а саме догану (з подальшим позбавленням премії на строк дії такого стягнення) або звільнення із займаної посади в порядку, визначеному Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
57.          З наведеного висновку вбачається, що комісія з проведення службового розслідування пропонувала застосувати до ОСОБА_1 один із заходів стягнення, що передбачені статтею 147 КЗпП України, тобто або догану, або звільнення.
58.          Водночас, як встановлено судами та зазначалось (пункт 16 цієї постанови), ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади саме за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування (пункт 1 частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»), тобто відповідачем обрано такий захід стягнення, що не відповідав заходам, запропонованим Комісією з проведення службового розслідування.
59.          Обираючи такий захід стягнення, відповідач, в контексті правової позиції Верховного Суду, про яку йшлось раніше, повинен був обґрунтувати неможливість застосувати до позивачки заходи дисциплінарного стягнення, передбачені статтею 147 КЗпП України, вказавши, що позивачкою вчинено надзвичайно тяжкий проступок, як за фактом, так і за наслідками, до яких він призвів, а її дії свідчать про порушення Присяги, а не дисциплінарного проступку. 
60.          Водночас відповідач, кваліфікуючи дії ОСОБА_1 як порушення Присяги, не навів відповідні мотиви, за яких проступок можна кваліфікувати саме як порушення Присяги, а не дисциплінарне правопорушення, про що обґрунтовано вказано судом апеляційної інстанції.
61.          Порушення Присяги відповідно до висновку службового розслідування полягало в тому, що ОСОБА_1 втратила рекомендоване поштового відправлення №7900054952577 (звернення ОСОБА_2 від 15 серпня 2018 року), що може бути пов`язано із конфліктною ситуацією, що має місце між ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_7 (сільський голова Годовицько-Басівської сільської ради).
62.          Однак, такі висновки службового розслідування були поставлені під сумнів судом апеляційної інстанції, оскільки не підтверджувались доказами, ґрунтувались на припущеннях та зроблені на суперечливих показах свідків.
63.          Верховний Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
64.          Так, судом апеляційної інстанції вказано, що висновок про те, що саме позивачем умисно внесені неправдиві відомості в поштову накладу № 12 рекомендованих поштових відправлень від 15 серпня 2018 року та допущено втрату поштового відправлення не підтверджується належними та допустимими доказами. Такий висновок базується лише на припущеннях, оскільки не можна однозначно стверджувати, що ОСОБА_4 отримала два, а не три поштових відправлення та, нібито, одне поштове відправлення умисно (чи навіть з необережності) втрачене саме ОСОБА_1.
65.          Отримання двох поштових відправлень, а не трьох, стверджується лише поясненнями самої ОСОБА_4 , які спростовуються поясненнями ОСОБА_1. 
66.          Інших доказів, які б підтверджували або спростовували наведені обставини, сторонами не надано, а судами не зібрано. 
67.          Водночас й сам акт службового розслідування містить відомості, що ставить під сумнів його висновки. В акті зазначено, що не вбачається за можливе встановити момент коли та ким в другий примірник накладної №12 рекомендованих відправлень від 15 серпня 2018 року були внесені виправлення поряд з підписом ОСОБА_4 біля прізвища «ОСОБА_5».
68.          Однак вже в іншій частині зазначеного акту стверджується, що головний спеціаліст відділу е-урядування та документообігу ОСОБА_1, яка є дружиною сільського голови Годовицько-Басівської сільської ради, 15 серпня 2018 року забрала поштової скриньки, зокрема, рекомендоване поштове відправлення ОСОБА_2 , внесла неправдиві відомості в накладну №12 від 15 серпня 2018 року і в подальшому допустила втрату поштового відправлення та другого примірника накладної №12 від 15 серпня 2018 року, що суперечить попереднім відомостям
69.          Також в акті службового розслідування зазначається про порушення позивачем, зокрема, вимог посадової інструкції головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу (пунктів 2.1 та 2.2 розділу 2) в частині обов`язку головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу виконавчого апарату Львівської обласної ради, зокрема, здійснювати реєстрацію вхідної кореспонденції, внутрішньої вхідної пошти.
70.          З цього приводу варто зауважити, що залишились неспростовними висновки суду апеляційної інстанції про те, що з 1 травня 2018 року було змінено систему діловодства з «Лотос» на «Мегаполіс» і після такої зміни, тобто з 1 травня 2018 року реєстрація будь-якого звернення від громадянина працівниками відділу е-урядування та документообігу стала технічно неможливою, у зв`язку з відсутністю відповідного доступу. 
71.          В контексті того, що посадовими інструкціями головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу і радника відділу звернень громадян та надання допомоги репресованим не розмежовано повноважень щодо реєстрації вхідної документації окремо від юридичних осіб та окремо від фізичних осіб, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що якщо реєстрація вхідної кореспонденції від фізичних осіб не належить до обов`язків ОСОБА_1 , то вона не може бути притягнута до відповідальності за непроведення такої реєстрації.
72.          Отже, Верховний Суд зазначає, що оскільки службовим розслідуванням не встановлена вся послідовність подій та обставин втрати поштового відправлення (листа ОСОБА_2 ), через що неможливо достеменно стверджувати про причетність ОСОБА_1 до цього, висновок про порушення нею Присяги посадової особи місцевого самоврядування є передчасним, а звільнення з посади за порушення Присяги - незаконним.
73.          Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, а також незгоди з висновками суду, що, в силу вимог статті 341 КАС України, не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
74.          Окремо слід звернути увагу на безпідставність аргументів адвоката ОСОБА_1 Алексеєнка А.А., зазначених ним у відзиві на касаційну скаргу Львівської обласної ради, про те, що суд касаційної інстанції помилково відкрив касаційне провадження у цій справі, за відсутності на те підстав, з огляду на те, що Верховний Суд не обмежений можливістю здійснювати такі процесуальні дії за наявності для цього відповідних підстав, передбачених нормами КАС України, які суд, в свою чергу, визначає на власний розсуд, враховуючи конкретні обставини справи.
75.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
76.          Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
77.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Львівської обласної ради залишити без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі №1340/5975/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
А.Г. Загороднюк
В.М. Соколов,
Судді Верховного Суду