Постанова 
Іменем України                                  
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 183/2305/19
 
провадження № 61-21211св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                 Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у складі судді Ткаченко І. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року у складі судді Городецького Д. І. позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 15 вересня 2011 року 1 769,57 грн, що становить заборгованість по тілу кредиту.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
У задоволенні іншої частини вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» пропустило строк на апеляційне оскарження та вказує, що копію оскаржуваного рішення отримало 16 вересня 2019 року, однак в матеріалах справи відсутні докази про отримання рішення саме 16 вересня 2019 року, а до самої заяви такі докази не долучено.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для відкриття апеляційного провадження.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно відмовив йому у відкритті апеляційного провадження, оскільки копія рішення місцевого суду була отримана банком 16 вересня 2019 року на електронній пошті, а інших даних щодо дати отримання банком копії оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.
Крім того, вказує, що посилання суду на те, що апеляційну скаргу було подано не адвокатом, як ще одна підстава для залишення скарги без руху, є безпідставним, оскільки справа є малозначною, а відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України у малозначних справах представник не обов`язково повинен бути адвокатом.
 
Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 29 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складіколегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року справу призначено до розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
 
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та                  у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод                 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 (далі - Конвенція).
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та              пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany)                   від 11 жовтня 2001 року).
 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. 
 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1               статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. 
 
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1)     на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
 
З огляду на матеріали справи, апеляційна скарга на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області                                               від 29 серпня 2019 року була надіслана АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду          16 жовтня 2019 року. При цьому, заявник вказував, що копію оскаржуваного судового рішення було отримано банком 16 вересня 2019 року на електронну пошту.
 
Залишаючи без руху апеляційну скаргу, а, в подальшому й відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд вказав, що заявник не надав доказів отримання банком копії оскаржуваного судового рішення саме 16 вересня 2019 року.
Проте, судом апеляційної інстанції не було враховано, що матеріали справи не містять жодних даних щодо отримання АТ КБ «ПриватБанк» копії заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області                                               від 29 серпня 2019 року. Більш того, копію цього рішення на адресу банку судом було направлено тільки 17 вересня 2019 року, що підтверджується копією відповідного супровідного листа (а. с. 60).
 
За таких обставин, висновки апеляційного суду про пропуск                                               АТ КБ «ПриватБанк» строку на апеляційне оскарження копії заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області                                               від 29 серпня 2019 року без поважних причин, є помилковими, а банк мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до пункту 1 частини другоїстатті 354 ЦПК України.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на рішення районного суду, апеляційний суд належно не перевірив матеріалів справи, доводів заявника щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження, чим фактично позбавив права АТ КБ «ПриватБанк» на апеляційне оскарження рішення суду, а судові процедури повинні бути справедливими для усіх учасників процесу, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.
 
Помилковою є й вимога суду апеляційної інстанції щодо необхідності заявнику підтвердити, що його представник, який подавав апеляційну скаргу, є адвокатом, з посиланням на частину першу статті 60 ЦПК України, зважаючи на наступне.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову в цій справі складає 17 581,89 грн, тобто справа є малозначною на підставі вказаної норми процесуального права.
 
Згідно із частинами першою та другою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
 
Отже, участь адвоката, у якості представника позивача, у цій справі не є обов`язковою.
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувану ухвалу, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк