Номер провадження: 22-ц/813/2968/20 
Номер справи місцевого суду: 521/1949/18
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Маслова Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Целуха А.П. 10 жовтня 2018 року у м. Одеса, -
встановила:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «СК «Скайд») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 2-7).
В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що 01 березня 2016 року, о 14:20 годині, відповідач ОСОБА_1 , керуючи а/м ВАЗ р.н. НОМЕР_1 , по вул. Бреуса, в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем позивача - КІА р.н. НОМЕР_2 , під керуванням останнього. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.
Згідно Звіту від 01 березня 2016 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля КІА р.н. НОМЕР_2 , склала 59 760,63 гривень. За складання Звіту від 01 березня 2016 року позивач сплатив суму у розмірі 1 200,00 гривень, що підтверджується квитанцією.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК«Скайд» відповідно до поліса серії АЕ № 6994203, який був дійсним на момент ДТП.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 59 760,63 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 20 000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування судових витрат в розмірі 8 783,20 гривень (а.с. 54-55).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, у даному випадку судом не застосовано положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 64-70).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Таким чином, на думку суду, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
В обгрунтування вказаного суд послався на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду України у справі № 6-192цс16 від 29 червня 2016 р.
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2016 року, о 14:20 годині, відповідач ОСОБА_1 , керуючи а/м ВАЗ р.н. НОМЕР_1 , по вул. Бреуса, в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем позивача - КІА р.н. НОМЕР_2 , під керуванням останнього. Автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.
Згідно Звіту від 01 березня 2016 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля КІА р.н. НОМЕР_2 , склала 59 760,63 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень 63 коп.
За складання Звіту від 01 березня 2016 року позивач сплатив суму у розмірі 1200,00 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією.
Згідно витягу з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «СК«СКАЙД» відповідно до поліса серії АЕ № 6994203, який був дійсним на момент ДТП, а саме на 01 березня 2016 року. Згідно даного витягу також вбачається, що страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 31 травня 2016 року.
Крім того, на сайті МТСБУ02 червня 2016 року розміщена інформація про те, що з 31 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» (далі - ПАТ «СК «Скайд») втратило статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України.
Підставою припинення членства  ПАТ «СК «Скайд» стала заборгованість по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ понад два місяці.
Припинення асоційованого членства в МТСБУ ПАТ «СК «Скайд» не звільняє страховика від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також, 23 червня 2016 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, прийнято розпорядження №1387 про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності ПАТ «СК «Скайд».
Проте, анулювання (відкликання) ліцензії не звільняє ПАТ «СК «Скайд» від обов`язку виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг, а також за договорами перестрахування, в яких ПАТ «СК «Скайд» є перестраховиком щодо видів фінансових послуг, на право провадження яких вони видані.
Згідно відкритих даних з веб-сайту Міністерства юстиції України вбачається, що ПАТ «СК «Скайд» у процесі припинення та/або банкрутства не перебуває.
Вказане свідчить про те, що ПАТ «СК «Скайд» не позбавлений передбаченого законом обов`язку щодо виконання зобов`язань за укладеними раніше 31 травня 2016 року договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Норми частини 1 ст. 1188 ЦК України передбачають відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, а саме: 
1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 
2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 
3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно зі ст.ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та\або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755\18006\15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Також у вказаній Постанові ВС зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Так, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 , при цьому не врахувавши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Що стосується питання відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено право на відшкодування такої шкоди саме відповідачем ОСОБА_1 , оскільки з вини відповідача були порушені цивільні права позивача, що виразилися в порушенні нормальних життєвих зв`язків. Однак, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав   позивач, характер немайнових втрат, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає обгрунтованим розмір моральних збитків у сумі 5 000,00 гривень.
У відповідності ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року підлягає скасуванню в частині стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, а також зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди та судових витрат. 
Так, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судових витрат пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 355, 88 грн. (6,2 % задоволених позовних вимог).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 59 760,63 гривень.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року - змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 20 000,00 гривень, та відшкодування судових витрат у розмірі 8 783,20 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 5 000,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , відшкодування судових витрат в розмірі 355, 88 гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 24 лютого 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        О.В. Князюк

                                                       О.М. Таварткіладзе