ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 750/13290/19                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Карапута Л.В.
                                                                                      Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Суддів  За участю секретаря	Вівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернігівської митниці ДФС на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправною і скасування постанови в справі про порушення митних правил та закриття провадження в справі, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської митниці ДФС, в якому просив, визнати протиправною і скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 08.11.2019 р. № 0903/10200/19, якою позивача визнано винним в порушенні, передбаченому      статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у сумі 9310 грн. 53 коп.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.  Скасовано постанову Чернігівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил від 08.11.2019 р. № 0903/10200/19, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні, передбаченому       статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у сумі 9310 грн 53 коп., а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач -  Чернігівська митниця ДФС звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач зобов`язаний був під час митного оформлення встановити рік виготовлення автомобіля та надати підтверджуючі документи, оскільки, саме на нього покладено такий обов`язок.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього      Кодексу     розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 грудня 2018 року позивач, діючи в інтересах декларанта ОСОБА_2 , яка була замовником надання брокерських послуг і повинна була сплачувати митні платежі, подав до ВМО № 5 митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС митну декларацію № UA102230/2018/632343 для здійснення митного оформлення товару «Легковий автомобіль марки «NISSAN», модель - X-TRAIL номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 ».
У графі 31 МД позивач вказав календарний рік виготовлення автомобіля - 2005 р.
В ході проведення документальної невиїзної перевірки відповідачем було направлено до ТОВ «Кий Авто Груп» запит від 13.08.2019 р. № 7816/7/25-70-20-01 щодо встановлення дати випуску транспортного засобу з номером кузова (VIN)-   НОМЕР_1 .
Згідно отриманої відповіді від 16 серпня 2019 р. №33 встановлено, що, відповідно до інформації дилерських баз даних автомобіль було виготовлено у 2004 році.
Оскільки зазначення у графі 31 МД невірних відомостей про дату виготовлення автомобіля призвело до зменшення митних платежів на суму 2586 грн 26 коп., 03 жовтня 2019 р. у відношенні позивача було складено протокол про порушення митних правил № 0903/10200/19, а 08 листопада 2019 р. - винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0903/10200/19, якою позивача визнано винним в порушенні, передбаченому       статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у сумі 9 310 грн 53 коп.
Вважаючи вказану постанову такою, що прийнята з грубим порушенням чинного законодавства, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень частини другої      статті 1 Митного кодексу України,     (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим       Кодексом, Податковим      кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно пункту 24 частини першої     статті 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього       Кодексу, законів     та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Як встановлено частиною першою статті 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Частиною першою статті       51, частиною першою статті       52 МК України       визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу       та цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 358 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Отже, однією з обов`язкових ознак порушення митних правил як адміністративного правопорушення є протиправність діяння.
Згідно положень      Закону України від 19.09.2013 № 584-VII «Про митний тариф», товарною номенклатурою      Митного тарифу України      є     Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності      (УКТЗЕД), складена на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів, що ведеться Всесвітньою митною організацією.
Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами УКТЗЕД      з урахуванням Основних правил інтерпретації      УКТЗЕД      на основі характеристик товару, які є визначальними для класифікації.
Згідно ч. 1, п. 5 ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості про товари, у тому числі у вигляді кодів: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.
Частиною 5       статті 266 МК України       визначено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.
Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого       Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис товару відповідно до товаросупровідних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з       УКТЗЕД.
В силу      ст. 266 Митного кодексу України,       декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та      Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до      розділу X цього Кодексу.
Відповідно до       ст. 485 Митного кодексу України,       заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Диспозиція статті 485 МК України       передбачає адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
З наведеного слідує, що, з об`єктивної сторони склад правопорушення митних правил, передбаченого      ст. 485 МК України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної - у формі умислу.
Згідно правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної в постановах від 06 червня 2018 року по справі №607/1866/17 та № 607/2391/17, для притягнення до відповідальності, згідно      статті 485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 13.12.2018р.  по справі № 759/360/17 зазначив, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) сам факт неправильного визначення коду згідно з       УКТЗЕД не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил, відповідно до      ст. 485 МК України.
Тобто, для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України,       у даному випадку, необхідно довести факт заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
Відповідно до ч.8     статті 264 Митного кодексу України,     з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Як зазначалося, 21 грудня 2018 року позивач, діючи в інтересах декларанта ОСОБА_2 , яка була замовником надання брокерських послуг і повинна була сплачувати митні платежі, подав до ВМО № 5 митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС митну декларацію № UA102230/2018/632343 для здійснення митного оформлення товару «Легковий автомобіль марки «NISSAN», модель - X-TRAIL номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 ».
У графі 31 МД позивач указав календарний рік виготовлення автомобіля - 2005 р.
На думку відповідача, ОСОБА_1 у графі 31 МД невірно зазначив відомості про дату виготовлення автомобіля, що  призвело до зменшення митних платежів на суму 2 586 грн 26 коп.
З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією, були подані, зокрема: свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2, з відомостями щодо дати першої реєстрації транспортного засобу 24.01.2005 р.; довідка про зареєстрований транспортний засіб від 13.12.2018 р. № 16263680 видана державною установою «РЕГИТРА», Литовська Республіка, з вказанням дати першої реєстрації транспортного засобу 24.01.2005 р., довідку Випробувальної лабораторії ТОВ «Автотехносервіс» з вказанням модельного року автомобіля - 2005 р. 
Відповідачем, митна декларація була перевірена, зокрема, проведена перевірка правильності нарахуванні митних платежів, автомобіль було розмитнено за першим методом, визнана митна вартість становила 71051,13 грн. Автомобіль був розмитнений і випущений у вільний обіг.
Згідно ч. 2,3,4 ст. 69 МК України, органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.
У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
Як зазначалося, здійснення контролю є прямим обов`язком відповідача, в той час, як застосування штрафних санкцій за порушення, пов`язані з неправильною класифікацією товарів, можливе лише при поданні декларантом неправдивих відомостей, підроблених документів чи подання документів не в повному обсязі.
Частиною 6 статті 69 Митного кодексу України       визначено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені, у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач у митній декларації вказував відомості, які не можна вважати неправдивими та на підставі яких вірно вказаний код товару для визначення митної вартості товару.
За таких обставин, доводи апелянта про те, що саме позивач зобов`язаний був під час митного оформлення встановити рік виготовлення автомобіля та надати підтверджуючі документи, оскільки саме на нього покладено такий обов`язок, є помилковими.
Відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що позивач, з метою ухилення від сплати митних платежів, у митній декларації від 21.12.2018 р. вказував неправдиві відомості щодо року виготовлення транспортного засобу необхідні для визначенні його митної вартості.
При цьому, позивачем доведено, що склад правопорушення відсутній, бо він, хоч і подавав митну декларацію до митниці, але користувався лише документами наданими замовником (відсутня об`єктивна сторона), він відповідно не мав спеціальної мети - ухилитися від сплати митних платежів і зборів (відсутня суб`єктивна сторона).
Відповідно до ч. 1 ст. 531 Митного кодексу України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Колегія суддів зазначає, що, відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені       Конституцією       та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, оскаржувана постанова Чернігівської митниці ДФС прийнята у справі про порушення митних правил від 08.11.2019 р. № 0903/10200/19 не відповідає вказаним критеріям процесуального Закону.
Також, апелянт посилається на те, що датою  виявлення правопорушення  є 19 серпня 2019 року, коли на адресу митниці надійшов лист від ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП» від 16 серпня 2019 року № 33.
Разом з цим, колегія суддів вважає такі доводи відповідача помилковими, у даному випадку, перебіг строку притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил починається не в день отримання листа від 16 серпня 2019 року № 33, а від дня, коли відповідач мав об`єктивну можливість виявити вчинене позивачем порушення, таким днем є день закінчення митного оформлення автомобіля - 21.12.2018 р.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк накладення на позивача стягнення за порушення митних правил закінчився 21.07.2019 р.
Таким чином, відповідачем пропущено шестимісячний строк передбачений статтею 467 Митного кодексу України, для накладення адміністративного стягнення.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх  задоволення.
Відповідно до ч. 1      ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2      ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3      ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до   ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.    229, 243, 287,   315, 316,    321, 322,  325,   329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Судді   	Вівдиченко Т.Р. Мельничук В.П. Федотов І.В.