ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 р.	Справа № 480/2488/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, повний текст складено 18.11.19 року по справі № 480/2488/19
за позовом           ОСОБА_1      
до         Військової частини НОМЕР_1                    
про визнання протиправним та скасування наказів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до  Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 Наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 06.06.2019 “Про результати службового розслідування” яким прапорщика ОСОБА_1 , начальника зв`язку - командира взводу управління командира 1 реактивного артилерійського дивізіону, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі, з урахуванням кратності на загальну суму 299 787, 84 грн.;
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 Наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 06.06.2019 “Про результати службового розслідування”, яким занесено до книги грошових стягнень та нарахувань по службі ракетно-артилерійського озброєння за прапорщиком ОСОБА_1 відповідний запис щодо суми стягнень на загальну суму 299 787, 84 грн.
          В обґрунтування позовних вимог зазначив, що матеріали службового розслідування не містять доказів для застосування до нього саме повної чи підвищеної відповідальності, у зв`язку з чим, відповідач мав право застосувати лише обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення. Також звертає увагу на те, що відповідачем не було обчислено розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами та не врахований коефіцієнт індексації для такого обчислення. Крім зазначеного, вказав на те,  що відповідно до п. 6 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, намагався відшкодувати спричинену шкоду натуральним рівноцінним майном, а саме, за рахунок придбаного за власні кошти приладу нічного бачення вартістю 56 000, 00 грн., але йому було відмовлено.Отже, вважає позовні вимоги обґрунтованими, а оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
05 листопада 2019 року рішенням  Сумського окружного адміністративного судупозовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Наказ ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 06.06.2019 в частині притягнення до підвищеної матеріальної відповідальності прапорщика ОСОБА_1 , начальника зв`язку - командира взводу управління командира 1 реактивного артилерійського дивізіону, на загальну суму 199 858, 56  грн. 56 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 
Відповідач, не погодившись із  рішенням суду першої інстанції  в частині задоволених позовних вимог, подав  апеляційну скаргу, в  якій  просив  рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Стверджує, що на підставі приписів Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі та Постанови Кабінету Міністрів України № 880 від 02.11.1995, у зв`язку з виявленою недостачею військового майна, позивача правомірно було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у трикратному розмірі вартості цього майна. Вважає оскаржуваний наказ правомірним, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У надісланому  клопотанні просив розгляд справи провести за відсутності представникаВійськової частини НОМЕР_1 .
Позивач в судовому засіданні проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що відповідач по справі був належним чином повідомлений про час та дату слухання справи та надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, колегія суддів вважає можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з лютого 2017 року ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника зв`язку – командира взводу управління 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Під час проходження служби позивачем, 27.02.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 був прийнятий Наказ № 165 (а.с. 18) про проведення у період з 27 лютого по 04 березня 2019 року позапланової інвентаризації приладів нічного бачення, які отримані в якості міжнародної технічної допомоги та видані з арсеналів (баз) Озброєння Збройних Сил України в 2014-2018 роках.
           За результатами проведеної інвентаризації, згідно з актом № 38 від 04.03.2019 та інвентаризаційним описом (а.с. 19 звор. бік – 20 звор. бік), розходжень в обліку та фактичній наявності приладів не виявлено.
          В травні 2019 року, на підставі Наказу № 360 від 18.05.2019, у період з 20.05.2019 по 24.05.2019 знову була проведена позапланова інвентаризація приладів нічного бачення, які отримані в якості міжнародної технічної допомоги та видані з арсеналів (баз) Озброєння Збройних Сил України в 2014-2018 роках. 
          За результатами вказаної інвентаризації, згідно з актом № 146 від 24.05.2019 та інвентаризаційним описом (а.с. 21-23), встановлено розходження в обліку та фактичній наявності матеріальних засобів, зокрема, виявлено відсутність приладу нічного бачення AN/PVS-14 № 74350359 та кріплення до нього.
          У зв`язку з виявленою нестачею, 23.05.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнятий Наказ № 369 (а.с. 15) про призначення службового розслідування, за результатами якого встановлено, що під час нічного тренування з управління вогнем дивізіону в районі виконання завдань в ООС 14.03.2019 застосовувались прилади нічного бачення AN/PVS-14. При здійсненні переміщення з району тимчасових вогневих позицій в район основних вогневих позицій прилад AN/PVS-14 № 74350359 та кріплення до нього були втрачені. Нестача виявлена по завершенню переміщення, після чого здійснювались пошукові заходи в місцях тренування та за маршрутом переміщення, які не дали результату. Наступного дня, пошукові заходи продовжувались особовим складом взводу управління дивізіону, але також безрезультатно.
           Беручи до уваги втрату приладу нічного бачення та кріплення до нього, ОСОБА_1 без погодження з командуванням прийняв рішення про придбання аналогічного приладу через мережу “Інтернет”, що і було зроблено за власні кошти в сумі 56   000, 00 грн.        
           За результатами службового розслідування, 06.06.2019 складений акт (а.с. 11-14), відповідно до якого комісією, окрім іншого, за порушення статті 119, абз. 13 статті 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 26 пункту 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України через втрату приладу нічного бачення AN/PVS-14 № 74350359 та кріплення до нього, запропоновано притягнути прапорщика ОСОБА_1 до дисциплінарної та підвищеної матеріальної відповідальності.
           Враховуючи вказані пропозиції, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 06.06.2019 (а.с. 8), за шкоду заподіяну державі внаслідок втрати приладу нічного бачення, позивача притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності, з урахування кратності, на загальну суму 299   787, 84 грн.
Не погодившись із прийнятим наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.          
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування Наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 06.06.2019 в частині притягнення до підвищеної матеріальної відповідальності прапорщика ОСОБА_1 , начальника зв`язку - командира взводу управління командира 1 реактивного артилерійського дивізіону, на загальну суму 199 858, 56  грн. 56 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивач має бути притягнутий до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості втраченого майна, а не до підвищеної у кратному розмірі.
Колегія суддів погоджується   з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.
Пунктом 119 зазначеного Статуту передбачено, що командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті). 
           Згідно з пунктом 120 Статуту, командир взводу (групи, башти), окрім іншого, зобов`язаний стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності.
           Основи організації та ведення військового (корабельного) господарства, а також права та обов`язки посадових осіб військової частини (корабля) та з`єднання, пов`язані з веденням військового (корабельного) господарства, регулюються Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим Наказом Міністра оборони України №и 300 від 16.07.1997.
           На виконання п. 3.1.9. вказаного Положення, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, зокрема, вживати заходів щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, слідкувати за справним станом обладнання постів, огороджень, технічних засобів охорони, зв`язку та сигналізації.
          Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, встановлюються Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 (діяло на момент виникнення спірних правовідносин і до 31.10.2019). 
           Відповідно до пункту 2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові  витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
           Згідно з пунктом 3 Положення, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. При цьому, протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
           Пунктом 10 Положення передбачені умови застосування обмеженої матеріальної відповідальності військовослужбовців, відповідно до яких, за шкоду, заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям в особисте користування, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення.
Умови притягнення військовослужбовців до повної та підвищеної матеріальної відповідальності, визначені пунктом 13 Положення, згідно з яким, у разі недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.
При цьому, за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна.
Зокрема, Переліком військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 880 від 02.11.1995, передбачалось притягнення винних осіб до відповідальності у трикратному розмірі за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою оптичних приладів. 
З аналізу наведених норм вбачається, що виявлена під час інвентаризації недостача військового майна, є підставою для притягнення особи, відповідальної за його збереження, в тому числі і командира взводу, саме до повної матеріальної відповідальності, а не обмеженої, у розмірі вартості втраченого майна. До того ж, на час виникнення спірних правовідносин, за втрату оптичних приладів винні особи притягувались до підвищеної відповідальності у трикратному розмірі втраченого майна.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, згідно Наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 06.06.2019 “Про результати службового розслідування” позивача притягнуто до  підвищеної матеріальної відповідальності у 3-кратному розмірі вартості втраченого приладу нічного бачення AN/PVS-14 № 74350359 та кріплення до нього, нестача яких була встановлена інвентаризацією у травні 2019 року.
Матеріалами справи підтверджено, що за результатами інвентаризації, проведеної у травні 2019 року, виявлено розходження в обліку та фактичній наявності матеріальних засобів, зокрема, відсутність приладу нічного бачення AN/PVS-14 № 74350359 та кріплення до нього, про що складені відповідні акт № 146 від 24.05.2019 та інвентаризаційний опис (а.с. 21-23).
Службовим розслідуванням, проведеним у зв`язку з виявленою нестачею, з`ясовано, що під час нічного тренування з управління вогнем дивізіону в районі виконання завдань в ООС 14.03.2019 прилад нічного бачення AN/PVS-14 № 74350359 та кріплення до нього були втрачені, пошукові заходи, організовані позивачем, виявились безрезультатними. 
З огляду на те, що   ОСОБА_1 був командиром взводу і до його обов`язків входило забезпечення збереження майна взводу, в тому числі і приладу нічного бачення AN/PVS-14 № 74350359, що обліковувався за ВУД-1, колегія суддів вказує на  наявність правових підстав для притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності у 3-кратному розмірі вартості втраченого приладу на час прийняття оскаржуваного наказу 06.06.2019 та його правомірність на той час.
При цьому, можливість відновити втрату приладу нічного бачення, зокрема, право придбати аналогічний прилад замість втраченого,  відповідно до пункту 6 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, виникає у військовослужбовця виключно за наявності згоди командира. 
Разом з тим, 03.10.2019 Верховною Радою України прийнятий Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, у зв`язку з чим з 31.10.2019 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995, втратило чинність.
Відповідно до статті 6 вказаного Закону, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, є підставою для притягнення особи до відповідальності у повному розмірі завданої з її вини шкоди. 
Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, винні особи притягуються до підвищеної матеріальної відповідальності у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. 
Таким чином, аналізуючи Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” вбачається, що за втрату оптичних приладів, з 31.10.2019 військовослужбовці можуть бути притягнуті лише до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості втраченого майна, а не до підвищеної у кратному розмірі.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення цього положення надано рішенням Конституційного Суду України від 09.02.99 р. № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.
Листом Міністерства юстиції України від 29.04.2011 р. № 5149-0-26-11-18 надано роз`яснення законодавства та повідомлено: «Щодо усунення суперечностей між положеннями нормативно-правових актів зауважуємо, що при розв`язанні таких правових колізій, як правило, застосовуються загальновизнані прийоми тлумачення правових норм (надання переваги нормі, що має вищу юридичну силу, а у разі виявлення суперечностей (колізії) між положеннями різних нормативно-правових актів, які мають однакову юридичну силу, застосовуються положення нормативно-правового акта, який прийнято пізніше або який є спеціальним тощо).
Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати.
Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України .
Вища юридична сила  закону  полягає  у  тому,  що  всі підзаконні  нормативно-правові  акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні  суперечити  їм.  Підпорядкованість таких   актів  законам закріплена у положеннях Конституції України .
Отже, у випадку суперечності норм  підзаконного  акта  нормам закону  слід  застосовувати  норми  закону,  оскільки він має вищу юридичну силу. 
          У разі існування неузгодженості між актами,  виданими одним і тим же органом,  але які мають різну юридичну  силу,  застосовується  акт 
вищої  юридичної  сили.  
Згідно зі статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки на час вирішення судом цієї справи, встановлена за втрату оптичного приладу відповідальність військовослужбовця є більш м`якою, ніж та яка була встановлена на час прийняття оскаржуваного наказу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, згідно з якими, розмір відповідальності ОСОБА_1 обмежений повною вартістю втраченого майна, що складає 99 929, 28 грн. (а.с. 25).
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на зазначене,  колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про те, що Наказ № 133 від 06.06.2019 в частині притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності у кратному розмірі на загальну суму 199 858, 56 грн., не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність притягнення позивача до відповідальності у більшому розмірі ніж вартість втраченого приладу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення цієї частини позовних вимог.
Також, колегія суддів зауважує, що пункт 5 Наказу № 133 від 06.06.2019, яким занесено до книги грошових стягнень та нарахувань по службі ракетно-артилерійського озброєння за прапорщиком ОСОБА_1 відповідний запис про суму стягнення, варто зазначити, є похідним від пункту 1, яким позивача притягнуто до матеріальної відповідальності, тому часткове скасування пункту 1 Наказу № 133 від 06.06.2019 тягне за собою втрату чинності у відповідній частині пункту 5 цього наказу.
З приводу посилань  апелянта на чинність  Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим Наказом Міністра оборони України №и 300 від 16.07.1997, колегія суддів зауважує, що чинність зазначеного Положення не спростовує, однак вказує на необхідність застосування в даному випадку норм Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”.
За змістомп. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування Наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 06.06.2019 в частині притягнення до підвищеної матеріальної відповідальності прапорщика ОСОБА_1 , начальника зв`язку - командира взводу управління командира 1 реактивного артилерійського дивізіону, на загальну суму 199 858, 56  грн. 56 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині нерозподілення судових витрат, відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 480/2488/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  24.02.2020 року