22-ц/804/287/20 
                                                                                265/4349/19 
                                               
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ 

27 лютого  2020 року                                                                                                м. Маріуполь                                                                                           

Єдиний унікальний номер 265/4349/19
Номер провадження 22-ц/804/287/20 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Лопатіної М.Ю.,  Мироненко І.П., 
секретар судового засідання Єфремова О.В.,   
сторони : 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи,  апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»   на заочне рішення Орджонікідзевського   районного  суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня  2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалене  у складі судді Вайновського А.М.,  повний текст складений 25 жовтня  2019 року, 
В С Т А Н О В И В:

05 липня 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 30.11.2009 відповідачеві було надано кредит у розмірі 1000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі.  Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 31.05.2019 має заборгованість в розмірі 63498,18 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 871,28 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 54407,74 гривень, пені у сумі 4719,25 гривень, штрафів у сумі 3499,91 гривень. На підставі переліченого просить суд стягнути зазначену заборгованість та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1921,00 гривень.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя  Донецької області від 25 жовтня  2019 року  позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь  АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 листопада 2009 року у розмірі 871,28 грн., судовий збір 26,32 грн. 

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення  скасувати в частині відмови у стягненні відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнити вимоги банку повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості  за відсотками користування  кредитом, оскільки позивачем суду надані усі достатні докази на підтвердження вимог: анкета-заява відповідача про укладання договору банківських послуг, довідка про умови кредитування. Крім того, відповідач взагалі не заперечував факт погодження з ним умов кредиту, факт ознайомлення з цими умовами,  укладення договору і наявність заборгованості. Позичальник прийняв пропозицію банку, користувався кредитними грошима, частково погашав кредит – тобто, погодився з умовами кредитного договору, в якому визначені усі необхідні умови. Тому суд першої інстанції всупереч наданим доказам і обставинам справи ухвали незаконне рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення суми заборгованих відсотків. 
Відповідач до апеляційного суду не явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача АТ КБ «ПриватБанк»  Шишелову Н.В., перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.  
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 листопада 2009 року ПАТ комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав стартовий кредит у розмірі 1000  грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. (а.с. 8).
Формою договору між сторонами є анкета-заява (а.с.8), яку відповідач підписав, та погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. 
При підписанні даного договору відповідач погодив своїм особистим підписом довідку про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» по договору, де сторони погодили базову відсоткову ставку на місяць  2,5%  (тобто 30 % річних) ( а.с. 9).
За таких обставин колегія суддів вважає,  що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони  погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30% річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір,  який має виконуватись. 
У свою чергу висновки суду, що у заяві позичальника від 30 листопада  2009 року процентна ставка не зазначена, а отже, відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими, оскільки спростовуються  іншим письмовим документом, а саме довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 30.11.2009 року за договором SAMDN50000002445296, підписаною сторонами, та саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку, наданою позивачем апеляційному суду. 
Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу на підставі  кредитного договору б/н від 30.11. 2009 року були надані платіжні  картки від 30.11.2009 року, 08.08.2013 року, 08.08.2013 року, при цьому остання мала строк дії до кінця серпня   2017 року.
А згідно з наданою випискою  по картковому рахунку ОСОБА_1    за період з початку дії кредитних відносин і по липень 2013 року вбачається, що відповідач  активно користувався картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку .
У свою чергу дані докази відповідачем не спростовані.  

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1   за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2019 року складає 63498,18 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 871,28 гривні, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 54407,74 гривні, 4719,25 грн заборгованість за пенею і комісією, 500 грн та 2999,91 грн штрафів. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 871,28 грн  в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції,  що позивач  вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.
Суд першої інстанції вважав вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими, задовольнив  їх, і в цій частині рішення не оскаржується ніким. 
Разом з цим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з умовами договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2.5% щомісячною, або 30 % річних (2.5х12 місяців), яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Оскільки строк дії останньої картки відповідача продовжувався до 31 серпня 2017 року, то судова колегія частково погоджується з доводами позивача щодо наявності правих підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог і з погодженою сторонами відсотковою ставкою, а саме:  за період з по 26.12.2014 року по  31.01.2015 року в розмірі 29,05 грн, як розраховано банком,  з  31.01.2015 року по 25.02.2015 року – в розмірі 20,39 грн, з 25.02.2015 року по 18.03.2015 року – в розмірі 16,85 грн, з 18.03.2015 року по 31.08.2017 року – 649,4 грн,  виходячи з обумовленої договором процентної ставки 30% на рік. 

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг  передбачено, що банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Таку правову позицію виклав Верховний  Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року).
Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом.
Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5 % щомісяця, що складає 30,00% річних. 
Тому згідно  з додатково наданим позивачем розрахунком, перевіреним колегією суддів, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки  у розмірі 30% річних,  виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту,  за період з 01.09.2014 року (момент зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку банком)  по 31серпня 2017 року становить  715,69 грн, і  підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача .   

Оскільки колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню,  позовні  вимоги про стягнення відсотків за кредит, то вирішує й інші  вимоги банку – про стягнення пені і штрафів.  
Матеріалами справи підтверджується,  що місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1    зареєстроване у м.Маріуполі  Донецької області.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669 від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. До такого переліку входить місто Маріуполь Донецької області. 

Позивач в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойки, задовольнити ці вимоги в повному  обсязі. Враховуючи вищенаведені  положення  Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII,  колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача штрафу та пені задоволенню не підлягають. 

Відповідно до положень ст.382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
При подачі позову АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн (а.с.1), при подачі апеляційної скарги – 2881,5 грн. (а.с.47), а всього 4802,5 грн..  Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму у розмірі 1586,97 гривень (871,28 + 715,69), що становить 2,5%  від заявленої  позивачем суми у розмірі 63498,18  грн.. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, з відповідача   на користь АТ КБ «ПриватБанк», належить до сплати  понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 120,05 грн. ( 2,5% від 4802,5 грн.) 
Керуючись  ст.374, 367, 376, 381,382  ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Орджонікідзевського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати, ухвалити в даній частині нове рішення та змінити рішення в частині стягнення судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь  акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом  за кредитним договором б/н від 30.11.2009 року в розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн. 69 копійок, а також судовий збір у розмірі 120 (сто двадцять )  грн 05 копійок. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 28 лютого 2020 року.  

Судді                                                                                        Є.Є.Мальцева

                                                                                                  М.Ю. Лопатіна 

                                                                                                 І.П. Мироненко