ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/1426/19 пров. № 857/14098/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Попка Я.С., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі № 460/1426/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,-

суддя в 1-й інстанції – Зозуля Д.П ОСОБА_2 , 
час ухвалення рішення – 21.11.2019 року, 
місце ухвалення рішення – м. Рівне, 
дата складання повного тексту рішення – 21.11.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці ДФС та просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000587/2 від 17.05.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2019/00597 від 13.05.2019.
Позовні вимоги мотивовані тим, що для визначення митної вартості ввезеного на митну територію України автомобіля Митницею використано інформацію згідно форм митного контролю 105-2 та 106-2, згенерованих АСАУР, яка не може бути самостійною підставою для витребування додаткових документів. Вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий декларантом перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки не доведено обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. 
Зауважив, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. З огляду на викладене, просив позовні вимоги задовольнити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у позовних вимогах відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та застосовано норми права. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення прийшов до помилкового висновку відносно наявності обгрунтованих сумнівів у митного органу для витребування у декларанта додаткових документів, враховуючи ту обставину, що ні в рішенні про коригування митної вартості, ні у повідомленні митниці декларанту, митним органом не зазначено жодних підстав для витребування додаткових документів. Тобто митний орган жодним чином не зазначає у вимозі про надання додаткових документів про те, що подані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або документи не містять всіх відомостей, що  підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; митний орган також не дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав вважати, що існуючий  взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. 
Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Разом з апеляційною скаргою позивачем подано клопотання про заміну сторони у справі, а саме відповідача з Рівненської митниці ДФС на належного відповідача (правонаступника) – Поліську митницю Держмитслужби.
Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність заміни Рівненської митниці ДФС його правонаступником – Поліською митницею Держмитслужбою.
Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що надані декларантом до митного оформлення документи не містять інформації, яка б свідчила про факт оплати за придбання зазначеного транспортного засобу, а також містять розбіжності в реквізитах власника, продавця та експортера автомобіля, а також  не взяв до уваги надану представником позивача експортну митну декларацію, оскільки вона не мість зазначення митної вартості експортованого автомобіля, а отже не впливає на оцінку спірних правовідносин.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини по справі та надані сторонами докази.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 13.05.2019 декларантом до Рівненської митниці ДФС була подана електронна митна декларація ІМ 40 ДЕ №UA204010/2019/216198 на імпортований автомобіль марки "Volkswagen" моделі "Passat" ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи місце водія-5, призначений для використання по дорогах загального користування, двигун - дизельний, номер маркування двигуна – н/д, робочий об`єм циліндрів – 1598 см3, потужність 77 кВт., тип кузова – універсал, бувший у використанні, колісна формула 4х2, календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014. В декларації зазначено: валюта та загальна сума за рахунком: 5500 євро (графа 22); курс валюти: 29,4292211 (графа 23); ціна товару: 5500,00 (графа 42); код МВВ (гр. 43): ліве поле - 1, праве поле - не заповнене; коригування: 161860,66 (гр.45) (а.с. 19).
Відповідно до графи 44 митної декларації, для підтвердження складових митної вартості транспортного засобу до митної декларації додано такі документи: рахунок-фактура (інвойс) від 07.05.2019 № 021/2019 (а.с. 13); декларація про походження товару № 021/2019 від 07.05.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 09.05.2019 №UA209060/2019/32071 (а.с. 22); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 07.05.2014 № НОМЕР_2 (а.с. 46-47); висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 1905038002 від 08.05.2019; внутрішній договір (контракт) доручення від 04.05.2019 ННЕ№803942 (а.с. 21); договір про надання послуг митного брокера від 07.05.2019; касовий ордер, що підтверджує митних платежів № 0.0.1345777460.1 від 07.05.2019 (а.с. 24); заява підприємства, подання якої передує митному оформленню товарів і транспортних засобів від 15.02.2019 №1228/17-37; копія митної декларації країни відправлення № 19DE260705673159Е7 від 08.05.2019 (а.с. 17); паспортні документи.
Отже, суд встановив, що за даними митної декларації ІМ 40 ДЕ №UA204010/2019/216198 від 13.05.2019 декларантом було задекларовано митну вартість транспортного засобу не за першим методом (за ціною договору) в сумі 5500,00 євро, що за курсом валюти, зазначеним в графі 23 МД - 29,4292211, становить 161860,66 грн. та відповідає задекларованому в графі 45 митної декларації.
За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання наступних документів, які підтверджують інформацію щодо митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану КТЗ; 2) касові та товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі.
Враховуючи викладене, митним органом під час письмових консультацій направлено повідомлення про надання додаткових документів від 14.05.2019 (а.с. 23).
На вимогу Митниці декларант листом від 15.05.2019 № 169 (а.с. 48) повідомив, що додаткових документів надано не буде, та просив прийняти рішення у відповідності до частини третьої статті 53 Митного кодексу України (далі – МК України).
З огляду на ненадання додаткових документів митним органом було скориговано митну вартість на підставі наявної у нього інформації (яка міститься в ФМК 105-2, 106-2, згенерованих АСАУР) із застосуванням другорядного (резервного) методу.
Суд встановив, що Рівненською митницею ДФС прийнято рішення від 17.05.2019 №UA204000/2019/000587/2 про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого за ВМД ІМ 40 ДЕ №UA204010/2019/216198 від 13.05.2019 розрахована декларантом митна вартість товару в сумі 5500 євро (161860,66 грн.) за першим методом визначення митної вартості (графи 28,29); проведено коригування в сумі 8350,00 євро (графа 30) за шостим методом визначення митної вартості (графа 31) (а.с. 15). Також, у зазначеному рішенні митним органом вказано про неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості (статей 58-63 МК України) у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 МК України) та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (статті 62, 63 МК України), а тому митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості (стаття 64 МК України). 
Окрім цього, Митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортний засобів комерційного призначення №UA204000/2019/00597 (а.с. 16).
17.05.2019 декларантом подано електронну митну декларацію ІМ 40 ДЕ №UА204010/217033, в якій з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 17.05.2019 №UA204000/2019/000587/2 задекларовано: валюта та загальна сума за рахунком: 5500 євро (графа 22); курс валюти: 29.51196500 (графа 23); код МВВ (графа 43): ліве поле - 6, праве поле – не заповнене; коригування: 246424,91 (графа 45) (а.с. 20). Не погоджуючись з зазначеними рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. відповідно до ст. 49 МК України
Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частинами 1, 2 статті 51 МК України).
Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Стаття 57 глави 9 Митного кодексу України встановлює основний та другорядні методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, частиною 2 якої визначено, ідо основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно частини 3 статті 57 даного Кодексу кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів (пункт 2   частини 1).
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина 2).
Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно частини 2 статті 52 даного Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Статтею 53 Митного кодексу України закріплено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2).
Статтею 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу(частина 2).
Згідно пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обгрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 55 цього Кодексу рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суб`єкта владних повноважень колегія суддів встановила, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (інвойсу) № 021/2019 від 07.05.2019, а також  касово – приходного ордеру (квитанцію) від 06.05.2019 року, який свідчить про здійснення оплати за даний автомобіль готівкою фірмі ОСОБА_3 , що зареєстрований за адресою Німеччина АДРЕСА_1 за ціною 5500,00 євро, і відповідачем не наведено обгрунтованих підстав для подання декларантом додаткових документів (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу) адже оплата в сумі 5500 євро підтверджена інвойсом та квитанцією до нього. Інші обставини, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, оскільки основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
Крім того, колегія суддів прийшла до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною рахунка-фактури (інвойсу) № 021/2019 від 07.05.2019 .
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури чи його достовірність, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів інформації про не відчуження позивачу автомобіля продавцем чи несплати зазначеної суми коштів за вказаний автомобіль.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в документах містяться відомості про продавця, його адресу, телефон.
Таким чином під час митного оформлення декларантом надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, згідно з вимогами Митного кодексу України.
Відповідачем також не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку-фактури, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.
Наявність у поданих позивачем документах будь-яких розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем зазначено не було, а тому належних підстав для коригування митної вартості у митного органу не було.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів відхиляє покликання відповідача на відсутність документів, що підтверджують оплату товару, як підставу виникнення сумнівів щодо митної вартості товару, оскільки у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року (справа №1140/3242/18) і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Також, суд зазначає, що оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови у прийнятті митної декларації не містять жодних обґрунтувань стосовно наявних сумнівів у правильності заявленої митної вартості транспортного засобу.
В контексті вказаного, суд звертає увагу на те, що згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 11.09.2012 в справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладених в постанові від 30.10.2018 в справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених обставин, колегія суддів прийшла до переконання про недоведеність відповідачем наявності підстав для коригування митної вартості товару та відмови у прийнятті митної декларації.
Відтак, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на не повно, не об`єктивно і не всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. 
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_1 про заміну сторони у справі - задовольнити. 
Замінити відповідача - Рівненської митниці ДФС на правонаступника – Поліську митницю Держмитслужби. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі № 460/1426/19 скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000587/2 від 17.05.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2019/00597 від 13.05.2019.
Стягнути з бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ 43350097) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4018 ( чотири тисячі вісімнадцять) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Я. С. Попко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 12.02.2020 року