ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1679/18  Номер провадження 22-ц/814/539/20	Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
секретаря Кальник А.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 
на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року, прийнятого під головуванням судді Афанасьєва Ю.О. в смт. Нові Санжари, із складанням повного тексту рішення 21 листопада 2019 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю ,-
 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача  ОСОБА_3 , - 
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані ОСОБА_2 , яка є дружиною її покійного сина – ОСОБА_3 , та двоє її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка разом з дітьми не проживає за вказаною адресою з моменту смерті її сина, тобто з 2016 року. Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_4 чинить суттєву перешкоду позивачу, оскільки вона не має можливості скористатися свої правом на житлову субсидію, через відмову відповідача в наданні відомостей про свої доходи та склад своєї сім`ї. 0Уточнивши позовні вимоги, просила визнати ОСОБА_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено.
Визнано ОСОБА_4 , такою, яка втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 . 
Стягнуто з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768, 40 грн. 
Рішення оскаржила ОСОБА_4 , яка в апеляційні скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2018 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради, ОСОБА_4 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Актом обстеження від 10.12.2018 року, складеного комісією у складі депутата селищної ради та свідків за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_1 проживає одна, ОСОБА_4 не проживає в вказаному будинку з квітня 2016 року.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_4 на підтвердження своїх заперечень проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не надала належних та допустимих доказів, що вона залишила спірне житло не з власної волі, а тому підстав вважати, що позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні житловим приміщенням, чи існують інші поважні причини не проживання відповідача у спірному будинку відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, позивач, звертаючись з позовом зазначала, що реєстрація відповідача у належному їй будинку, створює перешкоди у здійсненні розпорядження її власністю.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтвердила факт її проживання в будинку, що належить її чоловіку по АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем, на підтвердження своїх заперечень проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме того, що вона залишила спірне житло не з власної волі, доказів не надано. 
Крім того, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі, на те, що відповідач має поважну причину для залишення її і її дітей зареєстрованими у домоволодінні позивача через неможливість зареєструвати дітей за новим місцем проживання у зв`язку з незгодою чоловіка ОСОБА_4 .
Позовні вимоги в даній справі не стосуються позбавлення дітей права житло.
З огляду на вказане, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна