Дата документу 31.01.2020 Справа № 335/369/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/369/19 Головуючий у 1-й інстанції: Соболева І.П.
Провадження №22-ц/807/175/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
31 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно Наказу № 3090-к від 17.05.2018 він був звільнений з посади провідного фахівця з фінансово-економічної безпеки до Групи протидії корупції ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 486 від 18.05.2018 заборгованість складає 59 103 грн. 61 коп., яка станом на час звернення з вказаним позовом до суду не була виплачена. Позивач просив стягнути заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, в яких зазначив, що 14.03.2019 на його картковий рахунок були зараховані кошти від відповідача в рахунок погашення основної заборгованості по заробітній платі в повному обсязі, а тому, у зв`язку з тим, що відповідачем вказаний розрахунок було здійснено не в день звільнення, а значно пізніше, просить суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 19.05.2018 по 13.03.2019, у розмірі 99 189 грн. 00 коп., обґрунтовуючи розрахунок тим, що його середньоденний заробіток становить 481 грн. 50 коп. Також просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір сплачений за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. 

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 18.05.2018 по 13.03.2019 у розмірі 99 189 грн. 00 коп., судовий збір сплачений за подання позовної заяви до суду у розмірі 768 грн. 40 коп., а всього стягнуто 99 957 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» подало апеляційну скаргу, у якій просило рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов залишити без розгляду. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява підписана іншою особою ніж позивач ОСОБА_1 . На підтвердження цього факту відповідачем надавалось до суду повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні, наказ № 2092-к від 17.05.2018, заяву ОСОБА_1 від 21.12.2017 року, заяву про звільнення ОСОБА_1 . Зазначені документи містять підпис ОСОБА_1 і є переконливими доказами того, що ОСОБА_1 не підписував позовну заяву. Однак суд першої інстанції зазначене не врахував.

Відзиву у порядку ст. 360 ЦПК України позивач не надав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню. 
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно довідки про середній заробіток від 27.12.2018 № 1566, середньоденний дохід ОСОБА_1 за період березень 2018 р. – квітень 2018 р. становить 481 грн. 50 коп. За період з дня звільнення ОСОБА_1 до дня фактичного розрахунку ПАТ «Запоріжкяобленерго» з позивачем пройшло 206 робочих днів, а отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку розраховується наступним чином: 481 грн. 50 коп. х 206 днів = 99 189 грн. 00 коп.Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок здійснений правильно, у відповідності до норм чинного законодавства України, та сумніву не викликає.
Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 року № 6-64цс13).

З такими висновками суду першої інстанції модна погодитися, оскільки вони відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Судом установлено, згідно Наказу 3890-к від 23.11.2017 ОСОБА_1 було прийнято до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду провідного інженера до Служби транспортного розвитку.
21.12.2017 згідно Наказу № 4681-к ОСОБА_1 переведено на посаду провідного фахівця з фінсново-економічної безпеки до Групи протидії корупції.
Згідно Наказу № 2090-к від 17.05.2018 ОСОБА_1 18.05.2018 був звільнений з посади на ПАТ «Запоріжжяобленерго» за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 44).
На виконання вимог ст. 116 КЗпП України в день звільнення ПАТ «Запроріжжяобленерго» повідомило ОСОБА_1 про нараховану суму, належну працівникові при звільненні. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 486 від 18.05.2018 ОСОБА_1 до виплати належало 59 103 грн. 61 коп. (а.с. 9).

Згідно довідки ПАТ «Запроріжжяобленерго» від 27.12.2018 розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період за листопад 2017 року по травень 2018 року станом на 26.12.2018 становила 56 080 грн. 70 коп. (а.с. 10).

14.03.2019, після відкриття провадження у справі ПАТ «Запоріжняобленерго» фактично розрахувалось з позивачем та виплатило всі суми заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі, що зазначено позивачем в уточненні до позову та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Згідно довідки про середній заробіток від 27.12.2018 № 1566, середньоденний доход ОСОБА_1 за період березень 2018 р. – квітень 2018 р. становить 481 грн. 50 коп. (а.с. 11).

Згідно зі ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання вимог ст. 116 КЗпП України в день звільнення ПАТ «Запроріжжяобленерго» повідомило ОСОБА_1 про нараховану суму, належну працівникові при звільненні, яка згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 486 від 18.05.2018 склала 59 103 грн. 61 коп.
Разом з тим, згідно довідки ПАТ «Запроріжжяобленерго» від 27.12.2018 розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період за листопад 2017 року по травень 2018 року станом на 26.12.2018 становила 56 080 грн. 70 коп.

ПАТ «Запоріжняобленерго» фактично розрахувалось з позивачем та виплатило всі суми заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі 14.03.2019, тобто після відкриття провадження у справі.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до  абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи -з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення: аліментів тощо.
Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збережешся середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої; заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.
Судом першої інстанції встановлено, що в уточненні до позову, ОСОБА_1 надав розрахунок заборгованості по середньому заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.
Зважаючи на вимоги Порядку нарахування виплат, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Згідно довідки про середній заробіток від 27.12.2018 № 1566, середньоденний доход ОСОБА_1 за період березень 2018 р. – квітень 2018 р. становить 481 грн. 50 коп.
За період з дня звільнення ОСОБА_1 до дня фактичного розрахунку ПАТ «Запоріжкяобленерго» з позивачем пройшло 206 робочих днів, а отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку розраховується наступним чином: 481 грн. 50 коп. х 206 днів = 99 189 грн. 00 коп.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що наданий позивачем розрахунок здійснений правильно, у відповідності до норм чинного законодавства України, та сумніву не викликає.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Слід зазначити, що відповідачем не доведено, що невиконанн зобов`язання зі сплати заробітної плати в день звільнення працівника сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява ніби-то підписана не позивачем ОСОБА_1 відхиляється судом, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що підписи на позовній заяві та на уточненій позовній заяві не належать позивачу по справі. Крім того, позивачем в судовому засіданні надано пояснення, що позовну заяву він підписував особисто, однак на момент підписання мав травму руки, а тому підписи могли бути не зовсім однакові (а.с. 51).

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ «Запоріжжяобленерго» не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, оскаржене судове рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.
Оскільки судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційцну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 31 січня 2020 року.

Головуючий суддя  	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.