Номер провадження: 22-ц/813/1087/20 
Номер справи місцевого суду: 523/12859/19
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року                                                                 м. Одеса
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб, що беруть участь у справі:
Заявник - ОСОБА_1 .
Боржник- ОСОБА_2 

       розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,-

ВСТАНОВИЛА:
ПРОЦЕДУРА:
В серпні 2019 року приватний виконавець звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку за боржником ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.1-2).
       Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року у поданні Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку – відмовлено( а.с.49).
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду та прийняттям нового рішення про задоволення заявлених вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
       В судове засідання стягував ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.
       В силу ст.372 частини 2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.
АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН:
       Заявник в апеляційній скарзі посилається на порушення судом вимог ст. 54 Закону України « Про виконавче провадження» та закону України «Про іпотеки» які допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження і без наявності відповідного рішення. Стверджує, що всі дії ним проведено та сама боржниця 10.07.2019 року надала згоду на звернення стягнення на іпотечне майно.
       Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення учасників судового процесу,що з`явились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.
Відмовляючи у поданні приватному виконавцю районний суд виходив з того, що кв. АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці стягувача котрий вправі звернутись до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Одночасно приходить до висновку, що звернення на нерухоме майно являється крайнім заходом, до вчинення приватним виконавцем усіх можливих дій,спрямованих на виконання рішення суду.
       Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.
На примусовому виконання у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, знаходиться виконавчий лист № 2-2013/09 виданий 28.09.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» суму боргу за договором кредиту № 014/80054/74/888238 в розмірі 412 598,95 грн., а також судові витрати.
Постановою приватного виконавця від 30.07.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 59412964.
Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24.03.2008р., який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 2735562 та посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гребенюк І.М., ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_5 вищезазначену квартиру, яка є предметом іпотеки відповідно договору Іпотеки від 04.03.2004 за реєстровим № 1829, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Гребенюк І.М.. 
Вказаний іпотечний договір зареєстровано у Державному реєстрі іпотек та накладено заборону відчуження. 
Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказана квартира належить попередньому власнику – ОСОБА_5 , що є порушенням умов іпотечного договору. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить інформація ( актуальна станом на 25.02.2017 року) про державну реєстрацію іпотеки на вказану квартиру, іпотекодавець ОСОБА_4 , іпотекодержатель ВАТ « Райффайзен Банк Аваль».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.
Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.
Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності – на об`єкти нерухомості.
Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Оскільки статтею 575 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, висновок районного суду суперечать нормам Закону України «Про виконавче провадження»,які дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: 
       -відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; 
       -дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
З матеріалів справи вбачається, що всі вимоги по зверненню стягнення приватним виконавцем виконавчого округу Оденської області Притуляком В.М. були виконані
-боржниця не має будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення;
-боржниця має заборгованість виключно перед іпотекодержателем (стягувачем);
Крім того, сама боржниця 10.07.2019 року звернулась з заявою о звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іншого майна у неї не має. Ці обставини вона підтвердила і в суді апеляційної інстанції.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
З врахуванням того, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2008 року  придбана боржником у власність. Перевіркою майнового стану згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - за боржником на підставі Іпотечного договору  № 1828 від 04.03.2008 року зареєстована квартира АДРЕСА_1 . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр; іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказана квартир належить попередньому власнику - ОСОБА_5 . 
Таким чином  ОСОБА_3     являється  власником квартири АДРЕСА_1   разом з цим  право боржника  не зареєстровано в установленому законом порядку, що перешкоджає виконанню судового рішення. 
Порушення районним судом норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.376 ч.1 п.4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення подання приватного виконавця.
Керуючись ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 
ПОСТАНОВИЛА:        
           Апеляційну скаргу  скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича задовольнити.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.
Задовольнити подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.
       Дозволити звернути стягнення на нерухоме майно боржника -  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Хаджибеїським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 15.09.2008 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), яке не зареєстровано в  установленому  законом порядку, а саме на : квартиру АДРЕСА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 14.02.2020 року.

Головуючий - суддя Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда 
- 

О.С.Комлева