Постанова
Іменем України
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 635/2208/16-ц
провадження № 61-23269св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,                     
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харітонова Яна Михайлівна,
 
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , на постанову апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до                    ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харітонової Я. М. про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
На обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона перебуває з ОСОБА_7 в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 1997 року. Під час шлюбу ними набуто у власність земельну ділянку площею 0,1500 га та житловий будинок на АДРЕСА_1 .
24 лютого 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 без її (позивача) згоди, як дружини, укладено договір іпотеки вищезазначених земельної ділянки та житлового будинку.
Посилаючись на наведене, просила:
- визнати недійним договір іпотеки №714 від 24 лютого 2016 року, предметом обтяження якого є житловий будинок та земельна ділянка загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та                       ОСОБА_3 ;
- скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харітонової Я. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28428191 від 24 лютого 2016 року 17:56:11 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28426607 від 24 лютого 2016 року 17:07:25.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року у складі судді Полєхіна А. Ю. позов ОСОБА_8 задоволено.
Визнано недійним договір іпотеки від 24 лютого 2016 року № 714, предметами обтяження якого є житловий будинок АДРЕСА_2 , та земельна ділянка № НОМЕР_1 загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, за цією адресою, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харітоновою Я. М.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28428191 від 24 лютого 2016 року 17:56:11 державного реєстратора приватного нотаріуса Харітонової Я. М. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28426607 від 24 лютого 2016 року 17:07:25 державного реєстратора приватного нотаріуса Харітонової Я. М.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харітонової Я. М. на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 367,47 грн з кожного.
Суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно придбано у період перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а тому передача цього майна в іпотеку без згоди дружини суперечить вимогам закону.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_5 у позові.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту укладення шлюбу. Єдиною формальною процедурою є проставлення передбаченого статтею 4 Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Дані вимоги ОСОБА_8 дотримано не було, оскільки ксерокопія свідоцтва про шлюб належним чином не оформлена, відбитку апостиля не містить.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи
Ухвалою  Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 ,                       ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харітонової Я. М. про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Витребувано з Харківського районного суду Харківської області цивільну справу № 635/2208/16-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2020 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 20 березня 1997 року між ОСОБА_5 та                          ОСОБА_7 укладено шлюб, про що Міським бюро реєстрації міста                   Нью-Йорк видано свідоцтво № НОМЕР_2.
13 серпня 2012 року Харківським районним судом Харківської області постановлено рішення у справі № 2034/8965/2012 про визнання за ОСОБА_7 права власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок загальною площею 148,60 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого за ОСОБА_7 13 вересня 2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок та видано державний акт на земельну ділянку.
24 лютого 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно якого ОСОБА_9 передав в іпотеку ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею                    0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, яка знаходиться за цією ж адресою.
Договір іпотеки укладено з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_6 на підставі рішення Ленінського районного суду                      м. Харкова від 01 липня 2015 року у справі № 642/5298/15ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів.
24 лютого 2016 року ОСОБА_9 у заяві на ім`я приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитонової Я. М. повідомив, що на момент придбання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, розташованій за цією ж адресою,                           «у зареєстрованому шлюбі, в тому числі громадянському, не перебував та не проживав однією сім`єю ні із ким з жінок».
ОСОБА_3 ознайомлений з цією заявою, що засвідчено його особистим підписом.
Відповідно до пункту 4 договору іпотеки на момент його укладення прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки немає, під забороною (арештом) та в податковій заставі не перебуває. Іпотекодавець свідчить, що до предмету іпотеки не пред`явлені будь-які позови майнового та немайнового характеру. Іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки не знаходиться в спільній власності з третіми особами.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що, передаючи спірне майно в іпотеку ОСОБА_3 , ОСОБА_9 приховав факт перебування у зареєстрованому шлюбі з нею і приватний нотаріус посвідчив правочин без її ( ОСОБА_5 ) письмової на те згоди, тому просила визнати цей правочин недійсним.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не повністю відповідає.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Суди встановили, що нерухоме майно, передане в іпотеку, набуто відповідачем у період шлюбу з позивачем.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном.
Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оспорити договір з підстав його недійсності.
При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи-контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 1997 року до теперішнього часу та дійшов обґрунтованого висновку про визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України з огляду на те, що договір іпотеки від 24 лютого 2016 року щодо передачі спільного сумісного майна в іпотеку укладено ОСОБА_7 без згоди іншого співвласника цього                 майна - ОСОБА_10 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки є законним і обґрунтованим.
Апеляційний суд, пославшись лише на те, що копія свідоцтва про шлюб  не оформлена відповідно до статті 4 Гаазької конвенції від 05 жовтня                     1961 року, помилково скасував в цій частині правильне по суті рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, постанова апеляційного суду в частині відмови                    ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки не може вважатись такою, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначених частиною першою статті 263 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню з залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 також просила скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харітонової Я. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 лютого 2016 року.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18) та від 20 листопада                  2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) зазначила, що  «Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності».
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак з мотивів, наведених вище.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції частково постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити касаційну скаргу, постанову апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки скасувати за залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції. В частині відмови ОСОБА_5 у задоволенні вимог про скасування рішення державного реєстратора приватного про державну реєстрацію прав та обов`язків постанову апеляційного суду змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.  
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Постанову апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2018 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 ,                      ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року.
Постанову апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2018 року в частині позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харітонової Яни Михайлівни про скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харітонової Яни Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень змінити, виклавши мотивувальну її частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко  	
 	 	
 	І. О. Дундар     В. І. Журавель  	
 	  М. М. Русинчук