Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2020року
м. Київ
справа № 278/246/18
провадження № 51-5726 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5                          у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017060000000235, 
встановив:
За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня                 2019 року 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                               громадянина України, котрий народився у с. Млиниська Жидачівського району Львівської області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 360 047 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 271 707,32 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 270 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.            
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що                   він 6 грудня 2017 року о 22:35, керуючи технічно-справним сідловим тягачем «Renalt Magnum 480. 19 T», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп» у напрямку м. Новоград-Волинського, поблизу с. Кам`янка Житомирського району, Житомирської області, в порушення пунктів 2.3 б, 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія» додаток 2, дорожнього знаку 3.25 «обгін заборонено» додаток 1 вказаних Правил, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, рухаючись по дорозі з двостороннім рухом, що розділена суцільної лінією горизонтальної дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах, позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено, грубо ігноруючи зазначені вимоги, виїхав на зустрічний напрямок руху, де скоїв зіткнення                            з легковим автомобілем «Citroen C4», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_8 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди  водій та пасажирка Ерваст Паола автомобіля «Citroen C4»  отримали тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_5   змінити та пом`якшити йому покарання. Вказує на неналежне врахування судами обставин, що пом`якшують покарання – щире каяття,  сприяння слідству, вік засудженого. На думку захисника, виправлення ОСОБА_5 вважає можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК.
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових                злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності                                    та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,               їх небезпечності та даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_5 міру примусу, суд належним чином врахував, що він, грубо знехтувавши вимогами ПДР України, вчинив необережний тяжкий злочин, наслідками якого стала смерть двох осіб, думку потерпілих, які наполягали на призначенні суворого покарання, а тому обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі                                  з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Разом з цим, врахувавши дані про особу винного, котрий раніше не судимий, характеризується позитивно, є особою похилого віку, обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття та визнання вини, а також встановивши відсутність обставин, що його обтяжують, суд призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 3                      ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, яке є наближеним до мінімального у межах санкції вказаної норми.
На думку колегії, призначене  ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав для пом`якшення засудженомупокарання та застосування щодо нього положень ст. 75 КК, про що захисник порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам                 ст. 419 КПК. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2  ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 серпня                   2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3