ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Львів	Справа № 500/2749/19 пров. № А/857/691/20	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
          головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
          суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
 з участю секретаря судового засідання –    Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 18 грудня 2019 року у справі № 500/2749/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління ДПС у Тернопільській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

суддя в 1-й інстанції – Чепенюк О. В.,
час ухвалення рішення – 18.12.2019 року, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 18.12.2019 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому просив зупинити стягнення в межах виконавчого провадження №60566679 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 боргу в сумі 12 486,63 грн та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №60566679 від 15 листопада 2019 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року в позові відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що поштове відправлення із вимогою про сплату боргу №Ф.9348.54 від 04 лютого 2019 року не було вручено позивачу, оскільки розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням є доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, але він не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача. Крім того, у повідомленні про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи відсутні будь-які відмітки про вручення чи не вручення. Зазначає, що податковим органом протягом десяти днів з дня узгодження вимоги надсилається така до органу виконавчої служби, однак встановити факт надсилання вимоги встановити неможливо. Вважає, що порушено строк надсилання вимоги.  Звертає увагу, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60566679 від 15 листопада 2019 року та постанову про арешт майна від 15 листопада 2019 року з порушенням встановленого законом строку, оскільки відповідно до ст.12 Закону України “Про виконавче провадження” пред`явлення виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, однак вимога про сплату боргу була прийнята 04 лютого 2019 року, а пред`явлена до виконання 11 листопада 2019 року, тобто понад три місяці, а тому така вимога мала бути повернута стягувачу без прийняття до виконання. Таким чином, вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9348-54 від 04 лютого 2019 року не надісланою, а суму боргу не узгодженою та пред`явленою з порушенням строків встановлених ч.1 ст.12 Закону України “Про виконавче провадження”. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у зв`язку з неповним штатом та надмірною завантаженістю канцелярії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області заява податкового органу була зареєстрована 11 листопада 2019 року. 15 листопада 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадженні ВП №60566679 на виконання вимоги № Ф-9348-54-У від 04 лютого 2019 року виданої ДФС у Тернопільській області та винесено постанову про арешт майна боржника, що підтверджується витягом №188887264 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. Постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника надіслана боржнику рекомендованим листом 20 листопада 2019 року за адресою: м. Тернопіль, вул. Стадникової 1/60, шо підтверджується трекінгом поштових відправлень та згідно з відстеженням поштових відправлень «Укрпошта» лист вручено 26 листопада 2019 року. Зазначає, що підстави, визначені ст.4, ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» для повернення виконавчого документа відсутні, а тому державний виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження №60566679. Крім того, зазначає, що  ч.5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Таким чином, несвоєчасна реєстрація Тернопільським міським відділом ДВС в Тернопільській області 11 листопада 2019 року заяви стягувана, яка подана 23 травня 2019 року, не може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ пред`явлено до виконання своєчасно, ГУ ДФС у Тернопільській області не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Третьою особою також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що 22 травня 2019 року контролюючим органом сформовано узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) УФ-9348-54У від 04 лютого 2019 року та 24 травня 2019 року передано в Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для примусового виконання, що підтверджується відміткою відповідальної особи органу державної виконавчої служби на заяві ГУ ДФС у Тернопільській області від 23 травня 2019 року №3133/10-5/19-00-54- 09/12711 про прийняття до примусового виконання цієї вимоги, а саме: проставлено «отримано 24 травня 2019 року та підпис», що підтверджує своєчасне пред`явлення цього виконавчого документа до стягнення в межах тримісячного строку згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що вищезазначена заява, яка фактично надійшла до відповідача 24 травня 2019 року, зареєстрована 11 листопада 2019 року, що стало підставою для винесення 18 грудня 2019 року судом першої інстанції окремої ухвали. На виконання вимог вищезазначеної окремої ухвали заступник начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції-начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрій Хічій листом від 14 січня 2020 року №11846/3.1-20/131 повідомив суд, що відповідно до письмового пояснення начальника Відділу ОСОБА_2 В. Д. від 27 грудня 2019 року щодо невчасної реєстрації виконавчого документа встановлено, що невчасна реєстрація виконавчого документа підтверджується матеріалами виконавчого провадження та допущена провідним спеціалістом Відділу ОСОБА_3 , який відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №1261/8 від 30 жовтня 2019 року звільнений із займаної посади. За наслідками розгляду окремої ухвали суду, дорученням Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14 січня 2020 року зобов`язано начальника Відділу Банаха В. Д. вжити заходів щодо дотримання працівниками Відділу Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджені наказом Міністерства юстиції України 07 червня 2017 року №1829/5, провести із працівниками Відділу семінарське зайняття на предмет вивчення зазначених правил. Таким чином, ці факти підтверджують несвоєчасну реєстрацію Тернопільським МВ ДВС заяви стягувача, яка подана 24 травня 2019 року та спростовують аргументи наведенні скаржником щодо дати пред`явлення вимоги на примусове виконання 11 листопада 2019 року. Разом з тим, несвоєчасна реєстрація заяви стягувача не може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ пред`явлено до виконання своєчасно, ГУ ДФС у Тернопільській області не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому вимоги скаржника є безпідставними та такими, які підлягають відхиленню. Крім того, звертає увагу, що твердження скаржника щодо порушення строків розгляду справи є необґрунтованими. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Позивач (апелянт) – ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник третьої особи – ОСОБА_4 у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиви на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2019 року ГУ ДФС у Тернопільській області (правонаступником якої є ГУ ДПС у Тернопільській області) сформовано вимогу № Ф-9348-54 про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 в сумі 12486,63 грн (а.с.12), яка 14 лютого 2019 року направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вимога не була вручена позивачу та повернулась з відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням строку зберігання та проставленням календарної дати на штемпелі 14 березня 2019 року. Враховуючи положення пункту 4 розділу VІ Інструкції №449, вимога вважається врученою платнику 14 березня 2019 року (а.с.43-45).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9348-54 від 04 лютого 2019 року не оскаржувалась платником єдиного внеску ні в адміністративному, ні в судовому порядку та не сплачена у строк, встановлений законом (10 календарних днів), а тому вважається узгодженою та такою, що набрала чинності 25 березня 2019 року (14 березня 2019 року + 10 календарних днів для оскарження чи сплату).
У подальшому 22 травня 2019 року ГУ ДФС у Тернопільській області сформувало узгоджену вимогу №Ф-9348-54У від 04 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску ОСОБА_1 (а.с.12), в якій проставлена дата набрала законної сили 22 травня 2019 року, про що зроблена відмітка в пункті 5 вимоги про сплату боргу (недоїмки). Разом з тим, з огляду на наведені вище обставини датою набрання чинності вимогою є 25 березня 2019 року.
23 травня 2019 року ГУ ДФС у Тернопільській області зареєструвало за вихідним номером №3133/10-5/19-00-54-09/12711 заяву, адресовану Тернопільському МВ ДВС, про прийняття до примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф-9348-54 та стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 боргу в сумі 12 486,63 грн (а.с.11).
Цю заяву ГУ ДФС у Тернопільській області від 23 травня 2019 року разом з виконавчим документом особисто отримала відповідальна посадова особа Тернопільського МВ ДВС 24 травня 2019 року, про що зроблена відмітка на примірнику заяви третьої особи (стягувача у виконавчому провадженні) шляхом проставлення дати та підпису посадовою особою (а.с.39, 47).
Також судом досліджено заяву ГУ ДФС у Тернопільській області від №3133/10-5/19-00-54-09/12711 від 23 травня 2019 року, яка є в матеріалах виконавчого провадження № 60566679, копію якої долучив позивач, таку заяву Тернопільський МВ ДВС зареєстрував лише 11 листопада 2019 року за №23050 (а.с.11). Будь-яких пояснень відповідач з приводу несвоєчасної реєстрації заяви стягувача суду не надав.
15 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС Савчук А. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60566679 на підставі вимоги ГУ ДФС у Тернопільській області від 04 лютого 2019 року № Ф-9348-54У про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 боргу в сумі 12486,63 грн (а.с.14 зворот).
Боржником у цій постанові зазначено ОСОБА_1 , стягувачем - ГУ ДФС у Тернопільській області, виконавчий документ вступив у законну силу 22 травня 2019 року.
Постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 листопада 2019 року позивач отримав 26 листопада 2019 року, що підтверджується поштовим конвертом із зазначенням трек-номера поштового відправлення та відомостями офіційного сайту АТ «Укрпошта» (а.с.14-15).
15 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС Савчук А. О. винесено також постанову про арешт майна боржника № 60566679, накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а.с.13).
Не погоджуючись із постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, позивач в межах строку звернення до адміністративного суду, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України (у десятиденний строк з дня, коли позивач дізнався про порушення прав, свобод чи інтересів, 26 листопада 2019 року) звернувся до суду з позовною заявою (позов подано до суду 03 грудня 2019 року (а.с.9)).
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вимога ГУ ДФС у Тернопільській області № Ф-9348-54 від 04 лютого 2019 року відповідно пункту 4 розділу VІ Інструкції №449 вважається врученою ОСОБА_1 14 березня 2019 року, набрала чинності 25 березня 2019 року, однак така вимога позивачем не виконана, борг платником єдиного внеску не сплачено, процедуру адміністративного чи судового оскарження не ініціювано,  а тому вимога № Ф-9348-54 від 04 лютого 2019 року набула статусу узгодженої. Крім того, підстави для повернення такого виконавчого документа відсутні, оскільки строк пред`явлення виконавчого документу закінчувався 26 червня 2019 року, а надійшов до органу виконавчої служби 24 травня 2019 року. Разом з тим, зазначає про несвоєчасну реєстрацію виконавчого документу, а саме: 11 листопада 2019 року, про що судом було відреаговано та прийнято окрему ухвалу.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачає, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Ч.5 ст.25 цього Закону передбачає, що вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2 розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Згідно з ч.4 розділу VI цієї Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові. Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги: службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги під підпис; працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції,- у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги; інформаційно-телекомунікаційною системою контролюючого органу - у разі надсилання вимоги до електронного кабінету платника (для платників, які пройшли ідентифікацію в електронному кабінеті та обрали спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі). У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Ч.5 розділу VI вищезазначеної Інструкції №449 передбачає, що протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Як вбачається з матеріалів справи, вимога ГУ ДФС у Тернопільській області №Ф-9348-54 від 04 лютого 2019 року, яка відповідно до п.4 розділу VІ Інструкції № 449 вважається врученою ОСОБА_1 14 березня 2019 року, набрала чинності 25 березня 2019 року.
Вищенаведене спростовує доводи щодо неможливості встановлення факту надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9348-54 від 04 лютого 2019 року та порушення строків надсилання такої вимоги.
Судом першої інстанції встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) позивачем не виконана, борг платником єдиного внеску не сплачено, позивач процедуру адміністративного чи судового оскарження не ініціював. Таким чином, після спливу 10 календарних днів, передбачених ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та ч.5 розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №449 вимога ГУ ДФС у Тернопільській області від 04 лютого 2019 року №Ф-9348-54 про сплату боргу (недоїмки) набула статусу узгодженої, а тому така вимога є виконавчим документом.
Згідно з ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.
П.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Матеріалами справи підтверджується той факт, що вимога ГУ ДФС у Тернопільській області Ф-9348-51У від 04 лютого 2019 року набрала чинності 25 березня 2019 року, строк пред`явлення виконавчого документа відповідно до ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" спливав 26 червня 2019 року.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до Тернопільського МВ ДВС виконавчий документ надійшов одночасно із заявою стягувача ГУ ДФС у Тернопільській області 24 травня 2019 року, що підтверджується підписом та датою посадової особи органу виконавчої служби (а.с.39), разом з тим був зареєстрований відповідачем лише 11 листопада 2019 року за №23050 (а.с.11).
Як встановлено судом апеляційної інстанції, цей факт не заперечується відповідачем, за наслідками такого порушення судом першої інстанції була прийнята окрема ухвала і проведено реагування, що підтверджується листом №11846/3.1-20/131 від 14 січня 2020 року, з якого вбачається, що заява ГУ ДФС у Тернопільській області  від 23 травня 2019 року №3133/10-5/19-00-54-09/12711, яка фактично надійшла до відповідача 24 травня 2019 року, про що відповідальною особою органу державної виконавчої служби проставлено відмітку із зазначенням дати отримання документа на примірнику заяви стягувана, однак реєстрацію вхідної кореспонденції Відділом з проставленням дати реєстрації і вхідного номера документа проведено лише 11 листопада 2019 року. Відповідно до письмового пояснення начальника Відділу ОСОБА_2 В. Д. від 27 грудня 2019 року щодо невчасної реєстрації виконавчого документа встановлено, що невчасна реєстрація виконавчого документа підтверджується матеріалами виконавчого провадження та допущена провідним спеціалістом Відділу ОСОБА_3 , який відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №1261/8 від 30 жовтня 2019 року звільнений із займаної посади.
Також факт направлення заяви та виконавчого документа 24 травня 2019 року стверджується реєстром вихідної кореспонденції представленим третьою особою.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
П.2 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Колегія суддів звертає увагу, що вимога ГУ ДФС у Тернопільській області №Ф-9348-51У від 04 лютого 2019 року була пред`явлена до виконання стягувачем 24 травня 2019 року (дата отримання Тернопільським МВ ДВС), тобто у строк, встановлений ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", а тому вважає правильним висновок суду першої інстанції, що підстав для повернення виконавчого документа у органу державної виконавчої служби з мотивів пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не було.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога ГУ ДФС у Тернопільській області від 04 лютого 2019 року №Ф-9348-54 про сплату боргу (недоїмки), яка набула статусу узгодженої, позивачем не виконана, борг платником єдиного внеску не сплачено та процедуру адміністративного чи судового оскарження не ініційовано, строк пред`явлення виконавчого документу стягувачем не пропущено, а тому підстави для повернення виконавчого документу відсутні. 
Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, несвоєчасна реєстрація Тернопільським МВ ДВС, а саме: 11 листопада 2019 року заяви стягувача, яка подана 24 травня 2019 року, не може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ пред`явлено до виконання своєчасно, а ГУ ДФС у Тернопільській області не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 18 грудня 2019 року у справі № 500/2749/19  - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.