Ухвала
іменем України
 
28 січня 2020 року
м. Київ
справа № 1-2113/68/2012
провадження № 51-350ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року.
Встановлені обставини
За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області
від 13 листопада 2012 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за пунктами 2, 4 і 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 1 березня 2016 року залишив без задоволення апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_4 , а зазначений вирок місцевого суду – без змін.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 11 жовтня 2016 року залишив без задоволення касаційні скарги засудженого, його захисника і прокурора, а вирок міськрайонного суду та ухвалу апеляційного суду – без змін.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 9 грудня 2019 року залишив без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вище згаданої ухвали апеляційного суду за нововиявленими обставинами. 
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 зазначає про незаконність ухвали Херсонського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року, через що просить скасувати це судове рішення. Вважає, що ухвалу, яка була предметом перегляду апеляційного суду за нововиявленими обставинами, було постановлено незаконним складом суду, оскільки в матеріалах особових справ суддів відсутні дані про прийняття ними присяги. Крім цього, ОСОБА_4 указує на незаконність ухвали апеляційного суду від 1 березня 2016 року на підставах невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, правильності кваліфікації його дій та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через суворість.
Мотиви Верховного Суду
За змістом оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 9 грудня 2019 року
на обґрунтування доводів заяви про перегляд ухвалиапеляційного суду
від 1 березня 2016 року за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_4 зазначав, що це рішення постановлено незаконним складом суду, оскільки згідно з відповіддю Херсонського апеляційного суду на його запит було надано інформацію, що судді приймали присягу судді за часів СРСР, тобто за часів існування іншої держави, а на час розгляду провадження відносно нього у них відсутня присяга судді незалежної держави Україна.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Під час перегляду ухвалиапеляційного суду від 1 березня 2016 року за нововиявленими обставинами Херсонський апеляційний суд встановив, що згідно з п. 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.
Оскільки судді у відставці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли присягу судді
15 травня 1990 року і 26 лютого 1993 року відповідно, а згідно з наказом
від 16 вересня 2002 року № 06-2/488 Херсонського обласного управління юстиції ОСОБА_7 відряджено до Міністерства юстиції України з 18-го по 21 вересня
2002 року для прийняття присяги судді, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у заяві засудженого ОСОБА_4 обставин, установлених ч. 2 ст. 459 КПК, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, і про те, що її метою є домогтися нового слухання справи в суді апеляційної інстанції.
У численних рішеннях, зокрема в рішенні у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, в тому числі: «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним
з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів. Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру» (пункти 51, 52).
Системне тлумачення глави 34 КПК в сукупності з наведеними вище положеннями дає підстави для висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами
є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції) виявлено обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновком Херсонського апеляційного суду, викладеним в ухвалі від 9 грудня 2019 року, про відсутність у заяві засудженого ОСОБА_4 обставин, установлених ч. 2 ст. 459 КПК, для перегляду ухвалиапеляційного суду від 1 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Стосовно вимог засудженого у касаційній скарзі про перегляд у касаційному порядку зазначеної ухвалиВерховний Суд зазначає таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України встановлено,
що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України;однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду є судом права і перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку та у строки, які встановлено КПК в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
У ст. 424 КПК визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій після їх перегляду касаційним судом не входять до цього переліку, тобто чинним кримінальним процесуальним законом їх повторної перевірки в порядку
глави 32 КПК не передбачено.
Оскільки  ухвалаАпеляційного суду Херсонської області від 1 березня 2016 року була предметом перегляду судом касаційної інстанції, її повторний перегляд касаційним судом у порядку касаційного провадження неможливий.
Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції є судом права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, а з наведеного випливає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки зміст касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень свідчать про відсутність підстав для задоволення скарги, Верховний Суд вважає за необхідне згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3