ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9242/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м.Києва на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м.Києва до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И Л А:
Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м.Києва (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 07.12.2017: №00009111402, №00009101402, №00009091402.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.  Києва від 11 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про фіктивність вчинення операцій, відсутність факту доставки товарів, виконання робіт, надання послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави. Також, судом першої інстанції не досліджено взаємовідносини позивача із ТОВ «Вастон», ТОВ «Запчастини Техно Груп», ТОВ «Трейдіал», ТОВ «Аскона Люкс», ТОВ «АНТАРІС ПВР-БУД» в перевіряємому періоді, за результатами проведення яких позивачу нараховано грошові зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток спірними податковими повідомленнями-рішеннями.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що первинні документи між позивачем та ТОВ «Вастон» складені всупереч вимогам діючого законодавства, контрагенти позивача ТОВ «Запчастини Техно Груп», ТОВ «Трейдіал», ТОВ «Аскона Люкс» мають ознаки суб`єктів фіктивного підприємництва, про що сформовано відповідні облікові картки, та операції з вказаними контрагентами відображені в бухгалтерському обліку без отримання результатів такої діяльності, а по господарським операціям з ТОВ «АНТАРІС ПВР-БУД» позивачем завищено адміністративні витрати.
В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку письмового провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто за правилами письмового позовного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 29.09.2017 по 27.10.2017 рр. на підставі направлень від 29.09.2017 за №1193/26-15-14-02-03, №1194/26-15-14-02-03, №3354/26-15-14-02, №3347/26-15-(14-03-04, №2285/26-15-14-06-03 та №6177/26-15-14-09, виданих Головним управлінням ДФС у м. Києві головним державним ревізорам-інспекторам, радникам податкової та митної справи ІІІ (ІІ) рангу: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та на підставі наказу відповідача від 15.09.2017 №9303, відповідно до пп. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75 ст. 77 ПК України, проведено документальну планову виїзну перевірку КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, код 31868786 податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 рр., валютного - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017 рр., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017 рр.
За результатом перевірки складено акт від 17.11.2017 №478/26-15-14-02-03/31868786 (далі - акт перевірки) (т. 1 а.с. 14-77).
В акті перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення: 
1)          п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 137.1 ст. 137, абз. 1 п. 138.2 ст.  138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, всього на суму 312788 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 256665 грн., за 2015 рік в сумі 1319 грн., за 2016 рік в сумі 54804 грн; 
2)          п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 з урахуванням ст. 102 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього на загальну суму 106710 грн., в тому числі по періодах: вересень 2014 на суму 46067 грн., жовтень 2014 на суму 28725 грн., листопад 2014 на суму 30378 грн., березень 2015 року на суму 880 грн., листопад 2015 на суму 585 грн., серпень 2016 на суму 75 грн., та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 24) на загальну суму 41084 грн., в тому числі за січень 2015 року в сумі 41084 грн.; 
3)          п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Наказу Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 «Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо несвоєчасного подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень, червень 2016 року.
Листом від 04.12.2017 №39850/10/26-15-14-02-03 відповідачем розглянуто заперечення позивача від 23.11.2017 №835 на вищезгаданий акт перевірки висновки якого було залишено без змін, а заперечення позивача - без задоволення (т. 1 а.с. 78-82).
На підставі акту перевірки контролюючим органом складно податкові повідомлення-рішення від 07.12.2017 з розрахунками сум податкового зобов`язання та штрафних санкцій: 
-          №00009111402 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 390655,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 312788,00 грн та штрафними санкціями на суму 77867,00 грн (т. 1 а.с. 83-84);
-          №00009101402 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 133388,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 106710,00 грн та штрафними санкціями на суму 26678,00 грн (т. 1 а.с. 85-87); 
-          №00009091402 форми «В4», яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 41084,00 грн. (т. 1 а.с. 88-89).
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до ГУ ДФС України, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 25.01.2018 №2619/6/99-99-11-01-01-25, яким залишено без змін спірні податкові повідомлення-рішення, а скаргу позивача без задоволення (т. 1 а.с. 90-97).
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що під час розгляду справи позивачем не доведено фактичного виконання саме контрагентами спірних операцій та не підтверджено у цьому контексті наявності у контрагентів ресурсів та можливостей, необхідних для здійснення господарської діяльності та спірних операцій зокрема. В даному випадку, за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: 
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; 
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); 
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; 
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; 
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. 
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).
Згідно п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
В силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
З акту перевірки позивача вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про документальне не підтвердження господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вастон», ТОВ «Запчастини Техно Груп» (з 16.03.2016 - ТОВ «Торгсервіс-Центр»),  ТОВ «Трейдіал»,  ТОВ «Аскона Люкс», а також про неправомірне збільшення адміністративних витрат за господарськими операціями з ТОВ «АНТАРІС ПВР-БУД». Контролюючий орган перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств встановив заниження податку на прибуток на суму 312788 грн., заниження податку на додану вартість на суму 106710 грн., завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 41084 грн.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).
Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.
За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
Відповідно витягу з бази ЄДРОПУ видами діяльності позивача є: код КВЕД 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; код КВЕД 81.29 Інші види діяльності із прибирання; код КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту (основний); код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; код КВЕД 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у.; код КВЕД 38.11 Збирання безпечних відходів; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад; код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з акту перевірки, що у 2014 році між позивачем та ТОВ «Вастон», укладено ряд договорів та додаткових угод до договорів, зокрема: договір від 07.02.2014 №2-14/1 про закупівлю товарів за державні кошти, договір від 27.03.2014 №13/05-9 про поставку нафтопродуктів, договір від 18.06.2014 №14-14/12 про закупівлю товарів за державні кошти разом із додатковими угодами від 18.08.2014 №1, від 02.10.2014 №2, договір від 18.06.2014 №15-14/12 про закупівлю товарів за державні кошти разом із додатковими угодами від 04.07.2014 №1, від 15.07.2014 №2, від 02.10.2014 №3, від 17.10.2014 №4, від 07.11.2014 №5, від 13.11.2014 №6, від 22.12.2014 №7, договір від 18.06.2014 №16-14/12 про закупівлю товарів за державні кошти разом із додатковими угодами від 22.08.2014 №1, від 09.09.2014 №2, від 01.10.2014 №3, від 07.10.2014 №4, від 13.11.2014 №5.
До матеріалів справи позивачем надано копії:
- прибуткових накладних: №ПН-0000299 від 22.05.2014 на суму 78588,40 грн. (т. 1 а.с.  219), №ПН-0000296 від 13.05.2014 на суму 66235,90 грн. (т. 1 а.с. 220), №ПН-000443 від 26.06.2014 на суму 105165,00 грн. (т. 2 а.с. 3), №ПН-0000466 від 09.07.2014 на суму 105165,00 грн. (т. 2 а.с. 37), №ПН-0000468 від 16.07.2014 на суму 66285,00 грн. (т. 2 а.с. 38), №ПН-0000440 від 01.07.2014 на суму 78646,70 грн. (т. 2 а.с. 57), №ПН-0000566 від 20.08.2014 на суму 96049,75 грн., №ПН-0000542 від 21.08.2014 на суму 73108,90 грн. (т. 2 а.с. 125), №ПН-0000595 від 22.08.2014 на суму 73109,90 грн. (т. 2 а.с. 126), №ПН-0000732 від 11.09.2014 на суму 118018,14 грн. (т. 2 а.с. 162), №ПН-0000846 від 07.10.2014 на суму 46590,67 грн. (т. 2 а.с. 187), №ПН-0000887 від 07.10.2014 на суму 42332,41 грн., №ПН-0000878 від 07.10.2014 на суму 18490,64 грн. (т. 2 а.с. 188), №ПН-0000832 від 02.10.2014 на суму 121442,84 грн. (т. 2 а.с. 207), №ПН-0000731 від 01.10.2014 на суму 125760,94 грн. (т. 2 а.с. 220);
- видаткових накладних: №Рн141002/002 від 02.10.2014 на суму 121442,84 грн. (т. 2 а.с.  208), №Рн141001/001 від 01.10.2014 на суму 125760,94 грн. (т. 2 а.с. 221), №Рн141002/002 від 16.07.2014 на суму 66285,00 грн. (т. 3 а.с. 59);
- платіжних доручень: №93 від 06.10.2014 на загальну суму 50000,00 грн. (т. 3 а.с. 44); №96 від 14.10.2014 на загальну суму 75760,94 грн. (т. 3 а.с. 46) з банківською випискою по рахунках (т. 3 а.с. 43); №94 від 13.10.2014 на загальну суму 28138,47 грн. (т. 3 а.с. 47) з банківською випискою по рахунках (т. 3 а.с. 45); №95 від 13.10.2014 на загальну суму 18452,20 грн. (т. 3 а.с.  48) з банківською випискою по рахунках (т. 3 а.с. 45); №19 від 25.07.2014 на загальну суму 66039,50 грн. (т. 3 а.с. 49); №13 від 02.07.2014 на загальну суму 66235,90 грн. (т. 3 а.с.  51); №14 від 02.07.2014 на загальну суму 78646,70 грн. (т. 3 а.с.  52); №15 від 02.07.2014 на загальну суму 105165,00 грн. (т. 3 а.с.  55); №17 від 16.07.2014 на загальну суму 105165,00 грн. (т. 3 а.с.  56) з банківською випискою по рахунках (т. 3 а.с. 53); №16 від 04.07.2014 на загальну суму 105165,00 грн. (т. 3 а.с. 57) з банківською випискою по рахунках (т. 3 а.с. 58); №18 від 17.07.2014 на загальну суму 66285,00 грн. (т. 3 а.с. 60) з банківською випискою по рахунках (т. 3 а.с. 61);
- рахунків-фактур: №СФ-140627/01 від 27.06.2014 (товар: дизпаливо) на загальну суму з ПДВ 66235,90 грн. (в т.ч. ПДВ 11039,32 грн.) (т. 3 а.с. 50), №СФ-14070/01 від 01.07.2014 (товар: дизпаливо) на загальну суму з ПДВ 78646,70 грн. (в т.ч. ПДВ 13107,78 грн.);
актів звірки взаємних розрахунків: №б/н станом на 31.05.2014 (т. 3 а.с. 62), №15-14/12/1 станом на 30.06.2014 (т. 3 а.с. 63), №15-14/12/2 станом на 31.07.2014 (т. 3 а.с. 64-65), №15-14/12/3 станом на 31.08.2014 (т. 3 а.с. 66), №15-14/12/4 станом на 10.10.2014 (т. 3 а.с. 67), №15-14/12/5 станом на 31.10.2014 (т. 3 а.с. 68-69), №15-14/12/6 станом на 30.11.2014 (т. 3 а.с. 70-71), №15-14/12/7 станом на 31.12.2014 (т. 3 а.с. 72).
Проте, у спірному періоді (2014-2015 рр.) директором ТОВ «Вастон» була ОСОБА_6 , щодо якої було порушено кримінальну справу №32016020000000042 від 12.04.2016 за фактом скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що засновник ТОВ «Вастон» ОСОБА_6 , яка до березня 2016 року обіймала посаду директора товариства, не має ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності та зареєструвала дане товариство за грошову винагороду.
До матеріалів справи відповідачем надано копії протоколу допиту від 30.08.2017 ОСОБА_6 в якому остання підтвердила зазначену інформацію (т. 4 а.с. 207-209).
Крім того, в матеріалах справи міститься ухвала Солом`янського районного суду м.Києва від 22 грудня 2017 року по справі №760/17411/17, з якої вбачається, що ОСОБА_6 свою вину в правопорушенні, в якому її підозрюють, визнала. ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинила фіктивне підприємництво, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності (ТОВ «Вастон») з метою прикриття незаконної діяльності. При цьому клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 Петруні Р .А. - задоволено, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 205 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32016020000000042 від 12 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України - закрито (т. 4 а.с. 204-206). 
З акту перевірки вбачається, що первинні документи, укладені між позивачем та ТОВ «Вастон» складені всупереч вимогам діючого законодавства України внаслідок не підтвердження факту придбання товару у зв`язку з наявним кримінальним провадженням по посадовим особам зазначеного постачальника, пояснень гр. ОСОБА_6 щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вастон».
В свою чергу, апелянт в апеляційній скарзі підкреслює, що наявність кримінального провадження №32016020000000042 та протокол допиту директора, що були покладені в основу акта перевірки, самі по собі не є достатніми підставами для нарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, оскільки перевірку фактичного здійснення господарських операцій між позивачем і зазначеним контрагентом слід здійснювати шляхом дослідження та аналізу первинних документів.
З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, у постанові Верховного Суду справі №2а-12436/11/2670 від 30 серпня 2019 року зазначено, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано прийнято до уваги доводи відповідача щодо наявності протоколів допитів свідків, що містяться в матеріалах кримінальних справ з поясненнями засновників та директорів контрагентів позивача, які заперечують свою фактичну участь у діяльності господарюючих суб`єктів та підписанні будь-яких первинних документів за наслідками господарських операцій з позивачем, а також пояснення осіб залучених до ланцюгу постачання товару, які стверджують про відсутність фактичних поставок товарно-матеріальних цінностей, що ставить під сумнів подальшу його реалізацію позивачу. Такі документи, видані від імені суб`єктів господарювання - контрагентів позивача не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, та як наслідок не можуть визнаватися такими, що посвідчують факт придбання товарів, оскільки вказані обставини є доказом неналежного виконання договірних відносин та штучності укладених правочинів. 
В той же час, сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.
Натомість, посилаючись на те, що вироки стосовно посадових осіб контрагентів позивача не встановлюють факту фіктивного підприємництва, а стосуються подання недостовірних відомостей державному реєстратору, та у часі прийняті значно пізніше, ніж проведено перевірку господарських взаємовідносин з контрагентами позивача, судами не враховано, що такі вироки охоплюють обставини, встановлені саме за спірний період часу, й, як наслідок, мають значення для справи і потребують встановлення чи саме ті особи, які вчинили кримінальне правопорушення, підписували первинні документи від імені юридичної особи, якщо підписували інші особи, то в якому статусі та які відомості щодо контрагентів містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Такі обставини разом з обставинами, викладеними у наявних протоколах допиту свідків у кримінальному провадженні, мають бути оцінені судом у сукупності.
Протокол допиту свідка у кримінальному провадженні як джерело доказу має бути оцінений з точки зору його належності (відношення до обставин справи), допустимості (отримання уповноваженими суб`єктами у спосіб та у порядку, встановлені законом), достовірності (відповідності фактам об`єктивної дійсності) (висновки Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 у справі №820/4729/16). 
Водночас, враховуючи позицію Верховного Суду у справі №826/10205/16 викладену у постанові від 18.12.2018, колегія суддів зазначає, що сам факт наявності вироку (ухвали) у кримінальному провадженні не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком (ухвалою), який/яка набрав(ла) законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дії. 
Відповідач зазначає, що у ТОВ «Вастон» відсутні основні засоби, недостатня кількість трудових ресурсів, контролюючим органом не встановлено ланцюг постачання товару, реалізованого позивачу, внаслідок чого контролюючий орган дійшов висновку про неможливість здійснення TOB «Вастон» операцій, що задекларовані у податковій звітності, а також про відсутність реального характеру господарської операції між позивачем і даним товариством.
Колегія суддів зазначає, що не надання до матеріалів справи договорів та додаткових угод до вказаних договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Вастон» в 2014 році, позбавляє суд можливості проаналізувати зміст вказаних документів.
При цьому, наявність в матеріалах справи опису речей і документів від 15.07.2016, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (т. 3 а.с. 238-240) як доказу відсутності у позивача первинних документів, на підставі яких суд встановлює реальність вчинення господарських операцій, жодним чином не свідчить про відсутність у позивача можливості звернутися до контрагента, або до Оперативного управління Головного управління ДФС у Вінницькій області (орган, що здійснив вилучення оригіналів первинних документів на підставі узвали слідчого судді) з метою отримання копій відповідних документів. 
Суд звертає увагу, що надані позивачем прибуткові накладні в графі «одержав» містять печатку та підпис КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м.Києва, однак вони не містять підпису та печатки особи, яка відвантажувала товар, що свідчить про неможливість судом встановити чи вчинялись позивачем господарські операції саме з контрагентом ТОВ «Вастон».
З метою підтвердження реального здійснення господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ «Запчастини Техно Груп» товарів, до матеріалів справи надано копії видаткових накладних №РН-0000340 від 15.08.2016 (товар: болт башмачний з гайкою М20*1,5; конус стопорний 212109; палець 24-22-7) на загальну суму з ПДВ 409,20 грн. (в т.ч. ПДВ 68.20 грн.) (т. 3 а.с. 73); №РН-0000233 від 12.09.2014 на загальну суму з ПДВ 4200,00 грн (в т.ч. ПДВ 700,00 грн.) (т.  3 а.с. 74); №РН-0000234 від 12.09.2014 на загальну суму з ПДВ 7962,00 грн (в т.ч. ПДВ 1327,00 грн.) (т. 3 а.с.  75).
На підтвердження факту придбання позивачем у 2015 році товару у ТОВ «Аскона Люкс» до матеріалів справи надано лише копію видаткової накладної №112507 від 30.11.2015 (товар: комплект спецодяг) на загальну суму з ПДВ 3510,00 грн. (в т.ч. ПДВ 585,00 грн.) (т. 3 а.с. 76). 
Для обґрунтування належного формування бухгалтерської звітності по взаємовідносинам з ТОВ «Трейдіал» позивачем подано до суду виключно копію акту надання послуг №12 від 20.01.2015 (послуги: технічна перевірка транспортних засобів) на загальну суму з ПДВ 5280,00 грн (в т.ч. ПДВ 880,00 грн) (т. 3 а.с. 76).
Колегія суддів зазначає, що з аналізу наданих документів, зокрема, лише видаткової накладної або акту надання послуг, неможливо встановити руху активів у процесі здійснення господарської операції, спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції, встановити зв`язок між фактом придбання товарів (послуг) (прибуткові накладні, платіжні доручення, виписки по банківських рахунках), господарські операції між позивачем та контрагентами, які реально відбулись та мали наслідком зміни майнового стану сторін, документів, які підтверджують подальше використання таких товарів у господарській діяльності (перепродаж, використання у виробництві або зберігання на складі (акт інвентаризації) тощо.
За певних інших умов названі документи та обставини можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас, потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В інакшому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.
Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанови від 20.02.2019 у справі №820/4729/16.
У відповідності до ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.
Враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Колегія суддів зазначає, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Умовами реалізації права платника на формування валових витрат та податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання. 
При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. 
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, відсутність первинних документів обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.
Формальна наявність договорів, прибуткових накладних, видаткових накладних та платіжних доручень не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами. 
За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що в розглядуваному випадку мають місце не окремі недоліки в оформленні первинних документів складених за результатом господарських операцій позивача з контрагентами, а відображення у них відомостей про господарські операції, які фактично не відбувалися. Вказані факти з урахуванням встановлених податковою інспекцією у ході проведення контрольно-перевірочних заходів обставин, які не одержали спростування під час вирішення даного спору, розцінюються як свідчення необґрунтованості податкової вигоди платника.
Платник не підтвердив належними первинними документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2019 року у справі №2а-12436/11/2670, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 
З матеріалів справи також вбачається, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Антаріс ПВР-БУД» (підрядник), з іншої сторони, укладено договір №90 від 12.08.2016 (т. 4 а.с. 5-8), у відповідності до умов кого, замовник доручає, а підрядник бере на себе виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі за адресою: вул. Ямська, 59 у Голосіївському районі м. Києва, код за ДК 021:2015- 42561910-6 Ремонт дахів. Відповідно до кошторисної документації ціна договору становить 647324 грн., у т.ч. ПДВ - 107887,33 грн.
На підтвердження виконання умов договору, позивачем подано також довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за вересень 2016 року (т. 4 а.с. 9) на суму 364908,12 грн., акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року (т. 4 а.с. 10-15), платіжне доручення №1598 від 10.03.2017 (т. 4 а.с. 16) з випискою по особовому рахунку від 10.03.2017 (т. 4 а.с. 19), платіжне доручення №1587 від 07.03.2017 (т. 4 а.с. 24) з випискою по особовому рахунку (т. 4 а.с. 25), платіжне доручення №1263 від 15.12.2016 з випискою по особовому рахунку (т. 4 а.с. 29), платіжне доручення №1219 від 02.12.2016 з випискою по особовому рахунку (т. 4 а.с. 33) та фотоматеріали (т. 4 а.с. 36-41).
При цьому, апеляційна скарга в частині відображення в бухгалтерському обліку фінансових результатів по взаємовідносинам із ТОВ «Антаріс ПВР-БУД» мотивована виключно тим, що господарські операції позивача з вказаним контрагентом реально відбулись, що підтверджується поданими до матеріалів справи первинними документами.
Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не ставиться під сумнів факт, що  ТОВ «Антаріс ПВР-БУД» надавало позивачу послуги по капітальному ремонту покрівлі за адресою: вул. Ямська 59.
З акту перевірки вбачається висновок контролюючого органу, що відображення показника у рядку 2130 Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) «Адміністративні витрати» за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 у загальній сумі 14377,00 тис. грн, здійснювалось на підставі договорів, актів виконаних робіт, накладних, виписках банку, оборотно-сальдових відомостях по рахункам 661 «Розрахунки за заробітною платою», 651 «За розрахунками із загальнообов`язкового державного соціального страхування», 92 «Адміністративні витрати» та інших первинних та бухгалтерських документах. При цьому встановлено завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 2130 Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) «Адміністративні витрати» на загальну суму 304090 грн. у т.ч. за 2016 рік, на суму 304090 грн.
Контролюючий орган дійшов висновку, що витрати по договору №90 від 12.08.2016, укладеним з ТОВ «Антаріс ПВР-БУД» на капітальний ремонт покрівлі за адресою: вул. Ямська 59, підлягали відображенню в бухгалтерському обліку підприємства в рахунку 15 «Капітальні інвестиції», однак, в порушення встановленого законодавством порядку, позивач відобразив витрати на ремонт основних засобів у сумі 304090 грн. в бухгалтерському обліку в рахунку 92 «Адміністративні витрати», що призвело до неправомірного збільшення показника «Адміністративні витрати» на 304090 грн, внаслідок чого відбулось зменшення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на вказану суму, що призвело до заниження грошового зобов`язання із зазначеного податку.
Колегія суддів зазначає, що капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи - це витрати на будівництво, реконструкцію. модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством відповідно до п.4 П(С)БО 7, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290.
На суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо) збільшується первісна вартість основних засобів, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигід, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів відповідно до п.14 П(С)БО 7, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290.
Витрати на поліпшення основних засобів для відновлення майбутніх економічних вигід, очікуваних від їх використання, визнаються капітальними інвестиціями за умови, що балансова вартість активу не перевищує суми його очікуваного відшкодування (п.29 р.9 Методичних рекомендацій №561).
Отже, капіталізовані поліпшення основних засобів визнаються капітальними інвестиціями.
Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, рахунок 15 «Капітальні інвестиції» призначений для обліку витрат на придбання або створення матеріальних і нематеріальних необоротних активів.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996, регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється Міністерством фінансів України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.
В силу п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
З аналізу наведених положень вбачається, що витрати на ремонт покрівлі за договором №90 від 12.08.2016 щодо капітального ремонту покрівлі за адресою: вул. Ямська, 59 належать до капітальних інвестицій та підлягали відображенню в бухгалтерському обліку позивача в рядку 15 «Капітальні інвестиції», а тому здійснивши їх відображення в рядку 92 «Адміністративні витрати» позивач неправомірно завищив розмір показника «Адміністративні витрати» на 304090,00 грн, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 2016 рік на суму 54736,00 грн.
При цьому, апелянтом не наведено жодних доводів, щодо невідповідності висновків контролюючого органу про завищення позивачем розміру адміністративних витрат на 304090,00 грн нормам податкового законодавства.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність реально вчинених господарських операцій між позивачем і ТОВ «Вастон», ТОВ «Запчастини Техно Груп», ТОВ «Трейдіал», ТОВ «Аскона Люкс», та про завищення позивачем показника «Адміністративні витрати» при взаємовідносинах з ТОВ «АНТАРІС ПВР-БУД» за договором №90 від 12.08.2016, а тому при винесенні податкових повідомлень-рішень від 07.12.2017 №00009111402, №00009101402, №00009091402 відповідач діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 05 лютого 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма