Справа № 159/4829/19 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/145/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 січня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я., 
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року,  
                               В С Т А Н О В И В:              

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 12 лютого 2008 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .
Крім того, позивач зазначала, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2000 року постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час їх син досяг повноліття і навчається на третьому курсі Державного вищого навчального закладу І-ІІ рівня акредитації «Шацького лісового коледжу імені В. В. Сулька » за спеціальністю лісове господарство на денній формі навчання. 
Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що коштів, які отримує позивачка недостатньо, щоб належним чином забезпечити матеріальні потреби сина, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення позивачем до суду і до припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення сином ОСОБА_3 двадцяти трьох років.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 20.08.2019 року і до припинення навчання, але не довше, як до досягнення сином 23 років.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.
Апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів змінити, а в частині розподілу судового збору скасувати з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син позивачки і відповідача продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Із матеріалів справи убачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 12 лютого 2008 року (а.с.7), ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син  ОСОБА_3 , про що було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а. с.8).
Крім того, судом встановлено, що син позивачки і відповідача проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою в даній справі ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою про доходи № 12 від 14.08.2019 року позивачка ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_7 та у період із 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року отримала доходи в розмірі 25 148, 39 грн (а.с.4).
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2000 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.  
В судовому засіданні також встановлено, що син сторін по справі - ОСОБА_3 є студентом 3 курсу Державного вищого навчального закладу І-ІІ рівня акредитації «Шацького лісового коледжу імені В.В. Сулька », навчається за спеціальністю лісове господарство на денній формі навчання. Навчання в коледжі триває з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року (а.с.9).
Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача, як батька повнолітнього сина, аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Як убачається із матеріалів справи, суд першої інстанції своєю ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 18 жовтня 2019 року постановив розглядати дану справу за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, копію зазначеної ухвали відповідач ОСОБА_2 отримав 28 жовтня 2019 року (а.с.19,23). Проте у встановлений законом строк відповідач не надіслав суду відзив на позовну заяву і суд розглянув дану справу без виклику сторін. Лише до своєї апеляційної скарги на рішення суду відповідач додав довідки про свої доходи і довідку Ковельської міжрайонної МСЕК про те, що він є особою з інвалідністю 2 групи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому позивачка будь-яких доказів на підтвердження того, за якою формою (державне замовлення чи платна форма) навчається її син, які доходи (стипендію) він отримує (і чи отримує) та у якому розмірі, які витрати несе вона у зв`язку із навчанням сина у вищому навчальному закладі, суду не подала.
Разом з тим відповідач, отримавши копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, також не подав суду будь-яких доказів про свої доходи і про можливість нести витрати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Відповідач ОСОБА_2 лише до своєї апеляційної скарги на рішення суду додав довідку Ковельської міжрайонної МСЕК про те, що він є особою з інвалідністю (а.с.40), довідку ПрАТ «Волиньобленерго» № 705 від 05.10.2019 року, із якої убачається, що він працює в ПрАТ «Волиньобленерего» з 24.11.2008 року і займає посаду контролера енергозбуту (а.с.37), його  сукупний дохід за період з 01.01.2019 року по 31.10.2019 року склав 61 718, 84 грн (а.с.37), а також додав свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_4 і зазначив, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина (а.с.44).
Врахувавши наведені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зміну рішення суду в частині визначення розміру аліментів. На думку колегії суддів, розмір аліментів слід зменшити з 1500 грн до 600 грн щомісячно.
Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року із відповідача ОСОБА_2 стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи.
Оскільки відповідач є особою з інвалідністю 2 групи і звільняється від сплати судового збору, а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача в дохід держави  судового збору слід скасувати.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 20 січня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення. 

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року в даній справі змінити.
Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1   аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 600 (шістсот) грн щомісячно, починаючи з 20 серпня 2019 року і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення дитиною двадцяти трьох років.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року у даній справі в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 судового збору в дохід держави скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді