ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2053/19                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 лютого 2020 року                                                                              м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:                                                                           Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                               Аліменка В.О., Безименної Н.В. 
за участю секретаря судового засідання:               Лещенко В.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження)  у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,    
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 02.11.2018 № 0032771413.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з рішенням  Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи щодо укладення позивачем з його контрагентами договорів, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
04.02.2020 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав  позицію суду першої інстанції.
04.02.2020 до  Шостого апеляційного адміністративного суду від представника позивача адвоката Прохода Ю.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість взяти участь у судовому засідання директором  Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" у зв`язку з перебуванням на лікарняному.
Судом апеляційної інстанції за зазначеним клопотанням представника позивача відкладено розгляд справи на 12.02.2020 о 11.45 год.
12.02.2020 до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника позивача адвоката Прохода Ю.В. повторно  надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю надати в судове засідання додаткових документів на обґрунтування обставин справи у зв`язку з звільненням співробітника товариства відповідального за підготовку та подання зазначених документів.
Колегія суддів зауважує, що представником апелянта на підтвердження попереднього клопотання жодних доказів суду апеляційної інстанції надано не було.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач був своєчасно та належним чином повідомлений судом про дату та час судового засідання.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
Відповідно до      ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки визнано судом поважними.
Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, а позивачем не надано доказів неможливості явки до суду, а тому причини неявки судом визнано неповажними.
Колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ч. 4    ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді,   перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 20.06.2018 та з 24.09.2018 по 27.09.2018 головними державними ревізорами-інспекторами управління аудиту  ГУ ДФС у Київській області, на підставі наказу від 20.06.2018 № 1313 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість в частині здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ "Скарвал" (код ЄДРПОУ 41141553), ТОВ "Укрбуд Інвест Компані" (код ЄДРПОУ 41190312) за період з 01.12.2017  по 31.12.2017 та ТОВ "Кейсі Профіт" (код ЄДРПОУ 40872379) за період 01.02.2018 по 28.02.2018.
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 04.10.2018 року № 846/10-36-14-13/39489874,  згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ"  п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3    859 172 грн.
Висновок податкового органу про заниження податку на додану вартість ґрунтується на доводах про відсутність документального підтвердження реальності господарських операцій позивача з ТОВ "Скарвал", ТОВ "Укрбуд Інвест Компані"  та ТОВ "Кейсі Профіт"  за результатами яких позивачем у перевіряємий період сформовані показники податкового кредиту та витрат, за рахунок яких було зменшено об`єкт оподаткування податком на додану вартість.
Крім того, в акті зазначено, що згідно інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі судових рішень, відносно ТОВ "Скарвал", ТОВ "Укрбуд Інвест Компані"  та ТОВ "Кейсі Профіт"  відкриті кримінальні провадження, що розглядаються судами за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 191 та 212 Кримінального кодексу України.
На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у Київській області прийняте податкове повідомлення-рішення № 0032771413 від 02.11.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 5    788 758,00 грн., у тому числі 3    859 172,00 грн. за основним платежем та 1    929 586,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
 Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення  протиправним, позивач звернувся з даним позовом в суд.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та вказав, що позивачем  під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх реальне виконання, що свідчить про відсутність сукупності умов, обставин та підстав, з якими Податковий кодекс України у взаємозв`язку з положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" пов`язує виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.
 Даючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до пп.14.1.181  п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до  статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1  статті  193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п.198.2  ст.198 Податкового кодекс України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.6  ст.198 Податкового кодексу України,  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог  статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11  статті  201  цього  Кодексу.
Згідно з п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Заперечуючи у акті перевірки факт реального здійснення господарської операції між позивачем та контрагентами, відповідач посилається на відсутності будь-яких документів щодо спірних господарських операцій  та дані з кримінальних проваджень за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбачених ст.191, 205, 212 КК України, в яких зазначено про фіктивну діяльність ТОВ "Скарвал", ТОВ "Укрбуд Інвест Компані"  та ТОВ "Кейсі Профіт".
Щодо наявності кримінальних проваджень, колегія суддів зауважує, що сам факт наявності кримінальних проваджень, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій.
Таким чином, для вирішення справи по суті необхідно з`ясувати чи мали господарські операції позивача з його контрагентами реальний характер, та чи відповідали ці операції меті господарської діяльності позивача.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
Згідно зі ст.    1, ст.    3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції    (ч. 1 та ч. 2  ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
За певних обставин подані позивачем документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. У податкових спорах суди встановлюють чи підтверджують документи і розкривають, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов`язання на підставі таких операцій.
Разом з тим, позивачем жодних первинних  документів на підтвердження реальності господарських операцій ані до перевірки, ані суду першої та апеляційної інстанції надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів, які підтверджують фактичне проведення відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог  ст.    77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.     1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  ст.    78 цього Кодексу.
Позивачем, жодного документу, який би міг підтвердити факт здійснення господарських операцій надано не було, однак вказує на неврахування податковим органом  факту втрати первісної документації.
Підпунктами 16.1.2 та 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 ПК України закріплено обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 44.1, 44.2, 44.3, 44.4, 44.5, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті. 
У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. 
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. 
У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків. 
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. 
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. 
Відповідно до п. 85.9 ст.85 ПК України  у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів. 
Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу. 
У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них. 
Отже, наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності формування даних податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів. Ненадання платником податків відповідних документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними чи іншими компетентними органами.
Зі змісту акту перевірки від 04.10.2018 року № 846/10-36-14-13/39489874 вбачається, що на підставі повідомлення позивача щодо втрати фінансово-господарських документів по господарських операцій  з ТОВ "Скарвал", ТОВ "Укрбуд Інвест Компані"  та ТОВ "Кейсі Профіт", з огляду на неможливість подальшого проведення перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення  щодо перенесення строку проведення перевірки позивача  терміном на 90 календарних днів, який направлено ТОВ "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" та отримано підприємством 03.07.2018 та з 24.09.2018 поновлено позапланову документальну виїзну перевірку. В подальшому, ТОВ "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" до перевірки не надано первинних бухгалтерських та інших документів, що підтверджують формування податкового кредиту ТОВ "Скарвал", ТОВ "Укрбуд Інвест Компані"  та ТОВ "Кейсі Профіт".
Докази, що ТОВ "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" відновлена первісна документація, однак така не була враховано контролюючим органом під час проведення перевірки або  вживалися заходи з поновлення первісної документації в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд            
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРУМ СЕКЬЮРІТІ" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року  - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12.02.2020.

Головуючий суддя                                                                                                                                                        Л.В.Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                                       В.О.Аліменко,

                                                                                                                     Н.В.Безименна