КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 753/15796/19                                            
номер провадження: 22-ц/824/536/2020                        
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року у складі судді        Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів. 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 23 вересня 2011 року вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано                    12 листопада 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказувала, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року, яке змінене рішенням апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 800 грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 08 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Зазначала, що заявлені нею вимоги про зміну розміру та способу стягнення аліментів ґрунтується на вимогах СК України та відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та призведе до рівності права дитини на утримання від батька відповідно до положень чинного законодавства.
З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просила змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Дарницького районного суду міста Києва від                04 листопада 2014 року, яке змінене рішенням апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 800 грн 00 коп. та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів існування обставин, передбачених ч.1 ст.192 СК України, щодо зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, які є підставою для зміни розміру аліментів та способу їх стягнення. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що діючим законодавством встановлено прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та станом на листопад 2019 року для дітей віком від 6 до 18 років він був визначений у розмірі 2 118 грн 00 коп.,  а тому вважає, що розмір аліментів на утримання дочки, який сплачує відповідач у сумі 800 грн 00 коп., не відповідає мінімальним потребам дитини та не забезпечує її достатній життєвий рівень. Вказує, що посилання відповідача на те, що він має другу дитину, яка проживає разом з ним, не свідчить про те, що інтереси цієї дитини мають перевагу над інтересами старшої дитини, яка проживає окремо від нього і позбавлена батьківського піклування, а тому вважає, що вказана обставина про зміну сімейного стану відповідача не є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Вказує, що він з квітня 2018 року по даний час офіційно не працевлаштований, його дохід носить нерегулярний та мінливий характер, а тому у разі задоволення позовних вимог може призвести до погіршення матеріального становища дочки ОСОБА_3 . Зазначає, що на його утриманні перебуває ще дитина                    ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте він продовжує виховувати та дбати за розвитком дочки ОСОБА_3 , намагаючись порівну поділити між дітьми його батьківську турботу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з                23 вересня 2011 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 листопада 2013 року.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ,               ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 400 грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 08 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року змінено, зменшено розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 до 800 грн 00 коп.
Встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утримані.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже. у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 372/2393/17.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що після ухвалення судом рішення про стягнення  аліментів у відповідача змінився сімейний стан, а саме, у нього народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач офіційно не працевлаштований, перебуває на випробувальному терміні, постійного заробітку не має, що не дає підстав для збільшення розміру аліментів та зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми на                 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який запропонований позивачем.
Позивач не надала доказів існування обставин, передбачених ст.192 СК України, щодо зміни майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.
Проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов  обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів за їх недоведеністю.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі.  
Доводи апеляційної скарги про те, що станом на листопад 2019 року діючим законодавством встановлений прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років на рівні 2118 грн 00 коп., що менше розміру аліментів, який сплачуються відповідачем у сумі 800 грн 00 коп., не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог з таких підстав.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2018 року                         № 459/2181/17.
Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Головуючий

Судді: