ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 лютого 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/2438/19 
Номер провадження 22-ц/816/232/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Орлова І. В. 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2019 року у складі судді Сидоренко А.П., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 21 листопада 2019 року, 

                                                      в с т а н о в и в :

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила 18 листопада 2019 року, мотивуючи вимоги тим, що з 20 липня 2018 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , але не проживають однією сім`єю, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває повністю на її утриманні, відповідач від участі в утриманні сина відмовляється. Оскільки вона тимчасово не працює у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, а ОСОБА_2 працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату, має задовільний стан здоров`я, просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18 квітня 2019.
Стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 800 грн витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2   в дохід держави 768 грн 40 коп судового збору.
Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині розміру аліментів, визначених до стягнення, та прийняти постанову, якою стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 
При цьому зазначає, що при визначенні аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, судом не враховано стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 щомісячно, а тому вважає, що аліменти повинні становити третину його доходу, тобто по 1/6 частини заробітку (доходу) на дитину.
Вказує, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі у розумінні ст. 183 СК України, оскільки дитину віддала на виховання матері, а сама працює, однак ці обставини судом не перевірено та не залучено до участі у справі орган опіки та піклування.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що розмір аліментів на утримання сина відповідача повинен дорівнювати 1/4 від усіх видів прибутку відповідача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 грн х 100 = 192100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. 
Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК  України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 липня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 9).
Син сторін зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 (а.с. 6, 10). 
З 26 грудня 2018 по 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с. 90).
Згідно з відомостями ГУ ДПС у Сумській області від 09 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 отримує виплати від Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради та СОГО «КЛУБ ШАНС», де вона надає послуги за цивільно-правовим договором з 02 січня 2019 року (а.с. 83, 88, 91).  
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 листопада 2009 року стягнуто  із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття дитини (а.с. 48).
Із довідки ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 15 липня 2019 року № 1/04/1-446-к вбачається, що ОСОБА_2 з 01 березня 2018 року працює на посаді майстра вахтовим методом, житлом не забезпечений  (а.с. 66).
За даними Довідки про доходи ОСОБА_2 отримує стабільну заробітну плату та щомісяця сплачує аліменти (а.с. 67). 
ОСОБА_2 має хронічні захворювання, у зв`язку з чим періодично звертається до медичних установ (а.с. 41, 64, 65).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що неповнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу ст. 180 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, маючи постійне місце роботи та достатній заробіток, може його утримувати шляхом сплати щомісячно аліментів. Врахувавши такі істотні обставини, як сплату ним аліментів на утримання дочки від іншого шлюбу та незадовільний стан здоров`я, визначив до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Проте, з таким висновком місцевого суду повністю погодитись не можна. 
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .
Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет нa 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм до 6 років з 1 січня 2019 року - 1626 гривень.
З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення, присудивши аліменти у частці від доходу батька.
Проте, визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку відповідача, а саме: 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції в повній мірі не дослідив його матеріальний стан та не врахував стан здоров`я, зокрема, в матеріалах справи відсутні дані про наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів на рахунках тощо, а також не звернув увагу на наявність у нього хронічних захворювань, у зв`язку з якими він має потребу у проходженні періодичного медичного обстеження та лікування та, що при наявності обов`язку зі сплати аліментів на неповнолітню дочку від іншого шлюбу, аліменти на двох дітей можуть становити 1/3 частину доходу, тобто по 1/6 частині заробітку щомісячно на одну дитину. 
Неповнолітні діти, народжені в різних шлюбах, мають рівні права на утримання.
Крім того, слід зазначити, що мати зобов`язана утримувати дитину в такому ж розмірі як і батько, проте, місцевий суд взагалі  не дослідив майновий стан та можливість ОСОБА_1 утримувати сина нарівні із відповідачем. При цьому, судом встановлено, що перебуваючи з 02 січня 2019 року у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років за основним місцем роботи, позивач надає послуги за договором цивільно-правового характеру в СОГО «КЛУБ ШАНС», де отримує грошову винагороду (а.с. 83, 88, 91).  
Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів та враховуючи, що з 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановлений у розмірі 1626 грн, наявність рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, а також з огляду на те, що відповідач офіційно працевлаштований, його середньомісячна заробітна плата становить понад 10000 грн, і визначений розмір аліментів - 1/4 частина його заробітку щомісячно, значно більше мінімального рекомендованого розміру, встановленого ч. 2 ст. 182 СК України, наявність у відповідача ще одного утриманця, на якого він сплачує аліменти, потребу у проходженні періодичного медичного обстеження та лікування, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів є завищеним.
За таких обставин, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції  обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду в частині визначення розміру аліментів необхідно змінити на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини  всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги про не проживання позивача разом з сином та відсутність у неї права звернення з позовом про стягнення аліментів на дитину, не підтверджені жодними доказами та не спростовують висновків суду про обов`язок відповідача утримувати неповнолітнього сина. 
Щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі Служби у справах дітей Сумської міської ради у якості третьої особи на стороні відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в силу положень ст. 53 ЦПК України, залучення третіх осіб до участі у справі на стадії апеляційного перегляду не допускається та відповідно до ч. 3 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді судом справи про стягнення аліментів не є обов`язковою.  
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374,  п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст.  381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2019 року змінити в частині визначення розміру аліментів.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 18 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                                      О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                   В.І. Криворотенко

                                                                                                                І.В. Орлов