Справа № 136/685/19
Провадження № 22-ц/801/503/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Справа № 136/685/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Марчук В.С., Матківської М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №136/685/19 за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Істок» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Кривенко Д.Т. в приміщенні Липовецького районного суду Вінницької області, 

в с т а н о в и в :

В квітні 2019 року Кредитна спілка «Істок» звернулась в суд з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 07 червня 2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ДКЖ-1074, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 24000 грн на строк до 07 червня 2019 року, із відсотковою ставкою за користування кредитом 0,001 % річних. Плата за надання кредиту становить 36,16 грн щоденно.
Позивач належним чином виконав умови договору передавши відповідачеві обумовлену договором суму грошових коштів.
З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором №ДКЖ -1074 від 07 червня 2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №ДКЖ-1074 ДП1, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати усім своїм майном за повне та своєчасне виконання умов передбачених Договором споживчого кредиту №ДКЖ-1074 від 07 червня 2018 року.
Відповідач не в повному обсязі здійснював оплату за кредитним договором, тому 26 грудня 2018 року сторонами внесено зміни до Кредитного договору шляхом укладення Додаткової угоди №1 до Кредитного договору №ДКЖ-1074 від 07 червня 2018 року, відповідно до якої плата за кредитом визначена сторонами 144,65 грн щоденно.
Відповідач використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, тому станом на 08 квітня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 42992 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 14298,93 грн; заборгованість за платою 15512,83 грн; заборгованість по відсотках 0,20 грн; інфляційні нарахування 685,68 грн; 100% відсотків річних, згідно ст. 625 ЦК та п. 4.7.3. кредитного договору 8494,37 грн; штраф 4000 грн, які позивач просив суд стягнути достроково в солідарному порядку з відповідачів, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Істок» в солідарному порядку заборгованість за договором про споживчий кредит №ДКЖ-1074 від 07 червня 2018 року (станом на 08 квітня 2019 року) за основною сумою кредиту в розмірі 14298,93 грн, інфляційні нарахування в розмірі 328,87 грн, судовий збір у розмірі 653,14 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Кредитною спілкою «Істок» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним при невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та зі порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, судом першої інстанції було враховано той факт, що позичальник є військовослужбовцем, а тому пільги, визначені у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» на нього розповсюджуються. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні солідарно сплатити заборгованість виключно за тілом кредиту в розмірі 14298,93 грн та інфляційні нарахування в розмірі 328,87 грн.
Позивач є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених Законом України «Про Кредитні спілки».

Відповідно до п. 5.1. Статуту кредитної спілки, кредитна спілка: приймає вступні та обов`язкові пайові та інші внески від членів спілки; надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07 червня 2018 року звернувся до Кредитної спілки «Істок» із заявою про прийняття його до членів кредитної спілки, за наслідками розгляду якої було прийнято рішення про прийняття його до членів спілки, на що вказує заява відповідного змісту та Витяг з Протоколу засідання правління кредитної спілки за №126 від 07 червня 2018 року.
07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кредитної спілки «Істок» із заявою на отримання кредиту в розмірі 24000 грн.

Згідно із Протоколом засідання кредитного комітету Кредитної спілки «Істок» було вирішено надати ОСОБА_1 кредит на наступних умовах: сума кредиту 24000 грн; строком на 12 місяців; відсоткова ставка 55% річних; із забезпеченням платоспроможності позичальника шляхом укладення договору поруки з ОСОБА_2 

07 червня 2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ДКЖ-1074, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит в сумі 24 000,00 грн на строк 12 календарних місяців, із відсотковою ставкою за користування кредитом - 0,001 % річних (п. 3.2. Договору). У пункті 2.5. Кредитного договору сторони узгодили, що плата за надання кредиту становить 36,16 грн щоденно.

Згідно Додатку до Договору встановлено графік платежів по погашенню кредиту позичальником, який сторонами узгоджено шляхом поставлення підписів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором споживчого кредиту №ДКЖ-1074 від 07 червня 2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №ДКЖ-1074ДП1, відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання зобов`язань за Договором №ДКЖ-1074 від 07 червня 2018 року щодо зобов`язань ОСОБА_1 .

Позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав надавши ОСОБА_1 суму грошових коштів обумовлених кредитним договором у розмірі 24 000 грн, на що вказує видатковий касовий ордер від 07 червня 2018 року.

Відповідно до п.п.7.3 кредитного договору досудовий порядок врегулювання спору, визначений п.6.2.2. договору, - є обов`язковим для сторін.

У зв`язку із неналежним виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором №ДКЖ-1074 від 07 червня 2018 року, відповідно до п.6.2.2., п.6.3, з метою досудового врегулювання спору, в адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено листи – повідомлення про наявність заборгованості за Кредитним договором та необхідність її сплати.

26 грудня 2018 року між сторонами укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ДКЖ-1074, згідно якого плата за надання кредиту визначена в розмірі 144,65 грн щоденно.
Відповідачем сплачено 9701,07 грн основної суми (тіла) кредиту, а також 6798,93 грн за надання кредиту, загальна сума внеску складає 16500 грн (9701,07 грн+6798,93 грн).
Як вбачається з матеріалів справи борг по сьогоднішній день відповідачем не погашено, згідно розрахунку заборгованості, станом на 08 квітня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 42992 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 14298,93 грн; заборгованість за платою 15512,83 грн; заборгованість по відсотках 0,20 грн; інфляційні нарахування 685,68 грн; 100% відсотків річних, згідно ст. 625 ЦК та п. 4.7.3. кредитного договору 8494,37 грн; штраф 4000 грн.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). 

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Врахувавши вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог КС «Істок» та підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за основною сумою (тілом) кредиту в розмірі 14298,93 грн, інфляційні нарахування в розмірі 328,87 грн.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, відтак оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з огляду на таке.

Так, апеляційним судом встановлено, що відповідно до заявки на отримання кредиту члена КС «ІСТОК» Хмарного В.Д., місцем роботи заявника зазначена військова частина НОМЕР_1 , звання старший солдат, посада – механік-водій, вислуга років – 8 місяців, дата закінчення контракту – 15 вересня 2020 року, розмір доходу отримувача – 9300 грн (а.с.11 на звороті).

Згідно із довідки Струтинської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 05 травня 2019 року №02-25/63, ОСОБА_1 з 2017 року по даний час перебуває на контрактній службі Збройних Сил України (а.с.50).

Крім того, ОСОБА_2 згідно анкети поручителя від 07 червня 2018 року, місцем роботи зазначена військова частина НОМЕР_2 , звання солдат, посада –водій, вислуга років – 9 місяців, дата закінчення контракту – вересень 2020 року (а.с.12 на звороті).
Отже, встановлено, що на час укладення кредитного договору – 07 червня 2018, додатку №1 до цього договору – 26 грудня 2018, відповідач ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця, що підтверджено наведеними вище доказами.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України надано інформацію (лист-відповідь від 01 жовтня 2015 року за вихідним №822/2/8417) про наступне: відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на даний час в Україні діє особливий період.

Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких, не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, тобто з 18 березня 2014 року, та триває по теперішній час.
Відповідач ОСОБА_1 , як військовослужбовець, який перебуває на військовій службі, в силу положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду, який діє і по теперішній час.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства України, оскільки відповідач ОСОБА_1 , який являється позичальником, а також поручитель ОСОБА_2 , є військовослужбовцями ЗСУ, з них не підлягає солідарному стягненню грошові кошти за платою 15512,83 грн; заборгованість по відсотках 0,20 грн; інфляційні нарахування 685,68 грн; 100% відсотків річних, згідно ст. 625 ЦК та п. 4.7.3. кредитного договору 8494,37 грн; штраф 4000 грн, оскільки особливий період розпочався 18 березня 2014 року та триває по теперішній час, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 

Згідно ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд, виходить за межі доводів та вимог апеляційної скарги КС «Істок» і вважає, що необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7500 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 сплачено 9701,07 грн основної суми (тіла) кредиту, а також 6798,93 грн плата за надання кредиту, загальна сума внеску складає 16500 грн (9701,07 грн+6798,93 грн), що підтверджується бухгалтерською довідкою розрахунку боргу по договору про споживчий кредит №ДКЖ-1074 від 07 червня 2018 року (а.с.28), виготовлену КС «Істок» за підписом начальника відділення №6 Гурським І.А. та містить печатку КС «Істок», а тому сумнівів у достовірності поданої інформації у апеляційного суду немає. 

Відтак колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 сплачено на користь КС «Істок» заборгованість в розмірі 16500 грн, то приходить до висновку про солідарне стягнення з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Істок» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7500 грн (24000 грн – 16500 грн), яка становить різницю між сумою взятого кредиту (24000 грн) та сумою сплачених внесків за період дії особливого періоду (16500 грн).

Зазначене узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, провадження № 61-16144св18, постанові від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц, провадження №61-14935св19.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку стягнути солідарно з відповідачів  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору.

Водночас, суд не врахував, що відповідно до положень ч. 1 ст. 133 та ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, при задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Таким чином, в частині розподілу судових витрат судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідачів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь КС «Істок» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 335,22 грн, по 167,61 грн з кожного (розрахунок 7500 грн (задоволена частинна вимог) х 100 : 42992 грн (ціна позову) = 17,45 %; позивач поніс наступні витрати: 1921 грн судового збору за подання позову х 17,45 % = 335,22 грн).

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за не повного встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, не відповідності висновків суду дійсним обставинам справи з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКЖ - 1074 від 07 червня 2018 року, за основною сумою кредиту в розмірі 7500 грн. В іншій частині вимог Кредитної спілки «Істок» необхідно відмовити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» задовольнити частково.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКЖ - 1074 від 07 червня 2018 року (станом на 08 квітня 2019 року) за основною сумою (тілом) кредиту в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  на користь Кредитної спілки «Істок» судові витрати зі сплати судового збору з кожного по 167 (сто шістдесят сім) гривень 61 копійці.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий                 Сопрун В.В.

Судді                                 Марчук В.С.
                                       
                                                       Матківська М.В.