Постанова                                             
Іменем України 

29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/9482/15-ц
провадження № 61-36317св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Одеська місцева прокуратура № 3 в інтересах держави в особі Фонду державного майна України,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіком»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року у складі судді Свяченої Ю. Б. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Калараша А. А., Гірняк Л. А., Заїкіна А. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2015 року Одеська місцева прокуратура № 3 (далі - прокуратура) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»), ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіком» (далі - ТОВ «Авіком»), про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.
 
Уточнена позовна заява мотивована тим, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 25 серпня 2005 року у справі № 40/343 за позовом ТОВ «Авіком» до Дочірнього підприємства «Санаторій ім. Чувиріна» Закритого акціонерного товариства «Укрпрофздравниця» (далі - ДП «Санаторій ім. Чувиріна»), Приватного товариства «Сома» (далі - ПП «Сома») про зобов`язання ДП «Санаторій ім. Чувиріна» виконати умови договору купівлі-продажу від 24 лютого 2005 року № 24/02-05 та стягнення з ПП «Сома» збитків у розмірі 4 343 грн 90 коп. затверджено мирову угоду та припинено провадження у справі. На підставі зазначеної мирової угоди 22 грудня 2005 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвало за TOB «Авіком» право власності на нерухоме майно, яке знаходилось у власності ДП «Санаторій ім. Чувиріна», розташоване за адресою: бульвар АДРЕСА_1 , м. Одеса , а саме: лікувальний корпус № 1 (літера «А»), спальний корпус № 2 (літера «Б»), їдальня харчовий блок (літера «В»), спальний корпус № 3 (літера «Г»), спальний корпус № 4 (літера «Г1»), клуб з бібліотекою корпус № 5 (літера «Е»), прохідна (літера «Ж»), майстерня (літера «3»), контейнерна (літера «И»), вбиральня (літера «К»), загальною площею 4 528,2 кв. м.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04 листопада 2014 року заяву ДП «Санаторій ім. Чувиріна» від 13 липня 2006 року № 25, подання Прокуратури м. Києва від 14 грудня 2006 року № 05/1-2504-06 про перегляд ухвали Господарського суду м. Києва від 25 серпня 2005 року про затвердження мирової угоди у справі № 40/343, за нововиявленими обставинами задоволено, скасовано ухвалу Господарського суду м. Києва від 25 серпня 2005 року і продовжено розгляд справи.
У подальшому ухвалою Господарського суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов TOB «Авіком» до ДП «Санаторій ім. Чувиріна», ПП «Сома», треті особи: Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Одеська обласна рада, за участю Прокуратури м. Києва, про зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу залишено без розгляду.
19 червня 2007 року між TOB «Авіком» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна на АДРЕСА_1 , зокрема, контейнерної (літера «И») загальною площею 13,4 кв. м. На підставі цього договору 03 липня 2007 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвало за ОСОБА_2 право власності на 3/1000 частки нежитлових приміщень.
05 червня 2009 року на підставі договору дарування спірні нежитлові приміщення передані у власність ОСОБА_1 , а 10 липня 2009 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвало за ОСОБА_1 право власності на контейнерну (літера «И») загальною площею 13,4 кв. м.
Прокуратура вважає, що зазначені нежитлові приміщення є державною власністю, тому не могли бути відчужені без згоди уповноваженого органу державної влади, зокрема Фонду державного майна України. Таким чином, спірні приміщення вибули з володіння власника, Фонду державного майна України, не з його волі та повинні бути витребувані у  ОСОБА_1  відповідно до вимог статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Ураховуючи викладене, прокуратура просила суд витребувати у ОСОБА_1  3/1000 частки нежитлових приміщень - контейнерної (літера «И») загальною площею 13,4 кв. м., розташованих на АДРЕСА_1 , на користь держави в особі Фонду державного майна України; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначене приміщення, здійснений 10 липня 2009 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 13336343; визнати за державою в особі Фонду державного майна України право власності на 3/1000 частки нежитлових приміщень - контейнерної (літера «И»), загальною площею 13,4 кв. м., розташовані на АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року у задоволенні позову Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Фонду державного майна України відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не було доведено, що 3/1000 частки нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 складають виключно контейнерну (літера «И»), площею 13,4 кв. м. та не надано доказів про такий поділ майна між усіма співвласниками на підставі нотаріального договору або на підставі відповідного рішення суду.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року змінено в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що відповідно до фототаблиці та акта обстеження об`єкта нерухомості - контейнерної, що позначена літерою «И» в технічному паспорті об`єкта нерухомості, на АДРЕСА_1 нежитлове приміщення контейнерна (літера «И») відсутнє. Таким чином, оскільки матеріали цієї цивільної справи не містять доказів спростування знищення спірного нежитлового приміщення, що не може бути витребуване майно, яке відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 346 ЦК України не існує.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. При ухваленні рішення суди попередніх інстанцій не взяли до уваги те, що відповідно до вимог законодавства України та практики Вищого господарського суду, Верховного Суду України передача майнових комплексів у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала Рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилось державним, а тому могло бути відчужене виключно за згодою власника. Спірне майно, яке перебувало у віданні Української республіканської Ради профспілок та в подальшому передано Закритому акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», є державною власністю, а повноваження щодо управління спірним майном покладено саме на Фонд державного майна України. Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що доводи прокуратури про те, що спірне майно є власністю держави, ґрунтуються на припущеннях, безпідставні.
Ураховуючи викладене, відповідно до вимог статей 387, 1212 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Суд апеляційної інстанції передчасно зробив висновку щодо знищення спірного нерухомого майна, оскільки він взяв до уваги лише акт обстеження об`єкта нерухомості - контейнерної, яка позначена літерою «И» в технічному паспорті об`єкта нерухомості на АДРЕСА_1 , складений не фахівцями, а представниками відповідача, які є зацікавленими особами, у зв`язку з чим акт не може бути належним та допустимим доказом у розумінні статей 58, 59 ЦПК України 2004 року. З доданої до акта фототаблиці неможна встановити тотожність зафіксованих спірних об`єктів нерухомості.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу Фонд державного майна України зазначив, що спірні нежитлові приміщення є власністю держави Україна в особі Фонду державного майна України, тому вимоги касаційної скарги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
 
Відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_2 , ТОВ «Авіком» не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року і витребувано із Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/9482/15-ц.
 
У жовтні 2018 року цивільну справу № 522/9482/15-ц передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 25 серпня 2005 року у справі № 40/343 за позовом ТОВ «Авіком» до ДП «Санаторій ім. Чувиріна», ПП «Сома» про зобов`язання ДП «Санаторій ім. Чувиріна» виконати умови договору купівлі-продажу від 24 лютого 2005 року № 24/02-05 та стягнення з ПП «Сома» збитків у розмірі 4 343 грн 90 коп. затверджено мирову угоду та припинено провадження у справі. 
 
На підставі зазначеної мирової угоди 22 грудня 2005 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвало за TOB «Авіком» право власності на нерухоме майно, яке знаходилось у власності Дочірнього підприємства «Санаторій ім. Чувиріна», розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме: лікувальний корпус № 1 (літера «А»), спальний корпус № 2 (літера «Б»), їдальня харчовий блок (літера «В»), спальний корпус № 3 (літера «Г»), спальний корпус № 4 (літера «Г1»), клуб з бібліотекою корпус № 5 (літера «Е»), прохідна (літера «Ж»), майстерня (літера «3»), контейнерна (літера «И»), вбиральня (літера «К»), загальною площею 4 528,2 кв. м.
 
19 червня 2007 року між TOB «Авіком» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна на АДРЕСА_1 , зокрема, контейнерної (літера «И»), загальною площею 13,4 кв. м. 
 
На підставі цього договору 03 липня 2007 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвало за ОСОБА_2 право власності на 3/1000 частки нежитлових приміщень.
 
05 червня 2009 року на підставі договору дарування спірні нежитлові приміщення передані у власність ОСОБА_1 , а 10 липня 2009 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвало за ОСОБА_1 право власності на контейнерну (літера «И»), загальною площею 13,4 кв. м.
 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04 листопада 2014 року заяву ДП «Санаторій ім. Чувиріна» від 13 липня 2006 року № 25, подання Прокуратури м. Києва від 14 грудня 2006 року № 05/1-2504-06 про перегляд ухвали Господарського суду м. Києва від 25 серпня 2005 року, про затвердження мирової угоди у справі № 40/343, за нововиявленими обставинами задоволено, скасовано ухвалу Господарського суду м. Києва від 25 серпня 2005 року і продовжено розгляд справи.
 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов TOB «Авіком» до ДП «Санаторій ім. Чувиріна», ПП «Сома», треті особи: Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Одеська обласна рада, за участю Прокуратури м. Києва, про зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу залишено без розгляду.
 
Також апеляційним судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 02 вересня 2008 року у справі № 31/73-08-3288 позов ТОВ «Авіком» до ДП «Санаторій ім. Чувиріна», Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання права власності, усунення перешкод у здійснені права власності, зобов`язання звільнити приміщення та стягнення майнової шкоди задоволено частково.
Визнано за ТОВ «Авіком» право власності на об`єкти нерухомості на АДРЕСА_1 , а саме на: лікувальний корпус № 1 (літера «А»); спальний корпус № 2 (літера «Б»); їдальня харчовий блок (літера «В»); спальний корпус № 3 (літера «Г»); спальний корпус № 4 (літера «Г1»); клуб з бібліотекою корпус № 5 (літера «Е»); прохідна (літера «Ж»); майстерня (літера «З»); контейнерна (літера «И»); вбиральня (літера «К»).
У іншій частині вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Зустрічний позов Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до ТОВ «Авіком» про стягнення коштів задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Авіком» на користь Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» 7 000 667 грн 38 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення набуває законної сили з 13 вересня 2008 року.
 
Відповідно до наказу Господарського суду Одеської області від 15 вересня 2008 року про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 02 вересня 2008 року, яке набрало законної сили 13 вересня 2008 року, у справі № 31/73-08-3288 та довідки Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» від 05 серпня 2010 року № 124 кошти у розмірі 7 000 667 грн 38 коп., за платіжним дорученням від 10 вересня 2008 року № 1, перераховані ТОВ «Авіком» на користь Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».
 
Актом обстеження об`єкта нерухомості - контейнерної, яка позначена літерою «И» в технічному паспорті об`єкта нерухомості на АДРЕСА_1 , та фототаблицею до нього встановлено, що нежитлове приміщення - контейнерна (літера «И») відсутнє.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до статей 387, 392 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
 
Згідно із статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
 
Частиною першою статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Таким чином, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках.
 
Виходячи з системного тлумачення статей 387, 388 ЦК України, правом на подання віндикаційного позову наділені власники і титульні володільці, які на час подання позову не володіли цим майном. При цьому позивач повинен довести належність йому майна на праві власності чи на іншому речовому праві.
 
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що прокуратурою не було надано суду доказів належності спірного майна, зокрема, 3/1000 частки нежитлових приміщень контейнерної (літера «И»), загальною площею 13,4 кв. м. на АДРЕСА_1 , державі в особі Фонду державного майна України, оскільки зазначені обставини спростовуються рішенням Господарського суду Одеської області від 02 вересня 2008 року, яке набрало законної сили з 13 вересня 2008 року.
 
Відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 02 вересня 2008 року право власності на об`єкти нерухомості на АДРЕСА_1 , а саме на: лікувальний корпус № 1 (літера «А»); спальний корпус № 2 (літера «Б»); їдальня харчовий блок (літера «В»); спальний корпус № 3 (літера «Г»); спальний корпус № 4 (літера «Г1»); клуб з бібліотекою корпус № 5 (літера «Е»); прохідна (літера «Ж»); майстерня (літера «З»); контейнерна (літера «И»); вбиральня (літера «К»), визнано за ТОВ «Авіком».
 
Матеріали справи не містять докази на спростування цього рішення суду.
 
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).
 
Необхідно врахувати, що за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки мета цього позову - це повернення саме того майна, яке було у власності особи.
 
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна.
 
Відповідно до акта обстеження об`єкта нерухомості - контейнерної, яка позначена літерою «И» в технічному паспорті об`єкта нерухомості на АДРЕСА_1 , складеного 07 грудня 2016 року, вбачається, що з метою з`ясування технічного стану і наявності нерухомого майна на території колишнього санаторію - ДП «Санаторій ім. Чувиріна» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на АДРЕСА_1, здійснено обстеження об`єкта нерухомості - контейнерної, позначеної в технічному паспорті літерою «И», яка за даними цього технічного паспорта розташована між вбиральнею (літера «К») і котельною ( АДРЕСА_1 . При виході на місцевість комісія встановила відсутність будь-яких об`єктів нерухомості між вбиральнею і котельною. Місце колишнього розташування контейнерної було сфотографовано. 
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали цієї цивільної справи не містять доказів наявності спірного об`єкта нерухомості - котельної на АДРЕСА_1.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у рішенні суду, оскільки позивачем не доведено, по-перше, належність спірного майна позивачеві, а по-друге, існування цього майна в натурі.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України залишити без задоволення.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                   Б. І. Гулько

                                                                                                                   Р. А. Лідовець 

                                                                                                                   Ю. В. Черняк