Номер провадження: 33/813/107/20
Номер справи місцевого суду: 504/2431/19 
Головуючий у першій інстанції Добров П. В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді - Комлевої О.С.,
за участю:
секретаря судового засідання – Воронової Є.Р.,
особи, яка притягується
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2019 року, -

встановив:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2019 р., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164-14 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі семисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 11 900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) грн. Стягнуто на користь держави судовий збір, ставка якого складає 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає сумі 384 грн. 20 коп. 
Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вказаною постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2019 р., ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив постанову скасувати, а провадження по справі закрити.
Зокрема, апелянт посилається на те, що постанова судом винесена без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки:
- відсутні належні докази та фактичні обставини самої події здійснення тендерних закупівель тендерним комітетом за час перебування ОСОБА_1 на посаді голови тендерного комітету Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області;
- судом першої інстанції було проігнороване та не забезпечено фундаментальне право особи на захист прав та законних інтересів. Справа розглядалась із порушенням встановленого процесуального строку та за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належного та своєчасного сповіщення;
- судом першої інстанції не вівся протокол судового засідання, а також не здійснювався технічний запис, що свідчить про грубе порушення правил ведення судочинства;
- ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 31.05.2017 року та звільняється від сплати судового збору в повному обсязі, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
Щодо поновлення строків на звернення з апеляційною скаргою. 
Одночасно ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне провадження, з тих підстав, що він не був присутнім під час розгляду справи, не сповіщався належним чином про місце і час розгляду справи, копію постанови від 08.10.2019 року своєчасно не отримав, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо особа не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вимог ст. 285 КУпАП відомості про направлення особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, копії судового рішення в матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.
Отже, зазначені причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги можуть бути визнані поважними, тому строк підлягає поновленню.
Розгляд питання щодо строків давності притягнення осіб до адміністративної відповідальності в контексті національних та міжнародних норм права і практики європейського суду з прав людини.
Вивчивши доводи поданої скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, виходячи з наступного.
При розгляді питання про притягнення до адміністративної відповідальності необхідно забезпечити оптимальний баланс між дотриманням прав і свобод особи, яка притягується до відповідальності, та загальним (публічним) інтересом, який передбачає ефективний захист особистості, суспільства і держави від адміністративних правопорушень.
Будь-яке адміністративне правопорушення та санкції за його скоєння повинні бути чітко визначені в законі таким чином, щоб виходячи з його тексту - у випадку необхідності за допомогою тлумачення, що надано судам, - кожен міг передбачити адміністративно - правові наслідки своїх дій або бездіяльності.
В протилежному випадку може мати місце суперечна правозастосовна практика, яка послаблює гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу.
Вимоги, які пред`являються до правового регулювання відповідальності за адміністративне правопорушення, в повній мірі розповсюджуються і на строки давності притягнення до адміністративної відповідальності, що являють собою встановлені законодавством про адміністративні правопорушення періоди, за закінченням яких особи, які здійснили адміністративне правопорушення, не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності через закінчення строків давності, що є однією із підстав, яка виключає провадження у справі або тягне за собою його закриття.
За змістом частини 3 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Пункт 7 статті 247 КУпАП містить правило, згідно із яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Розглядаючи питання щодо строку давності в адміністративному провадженні в контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».
Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць ( справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п.30,).
До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, Ігор Паскарі проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).
Тому, стаття 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг без застосування визначених законодавством процедур закупівель; оцінка пропозицій конкурсних торгів (кваліфікаційних пропозицій), тендерних пропозицій не за критеріями та методикою оцінки для визначення найкращої пропозиції конкурсних торгів (кваліфікаційної пропозиції), тендерної пропозиції, що міститься в документації конкурсних торгів (кваліфікаційній документації), тендерній документації; укладення з учасником, який став переможцем торгів, договору про закупівлю за цінами і обсягами, що не відповідають вимогам документації конкурсних торгів (кваліфікаційної документації), тендерної документації; неоприлюднення або порушення порядку оприлюднення інформації про закупівлі відповідно до вимог законодавства; ненадання інформації, документів та матеріалів у випадках, передбачених законом та, яке тягне за собою накладення штрафу на службових (посадових), уповноважених осіб від семисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в контексті ст.6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.
Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.
Загалом гарантії статті 6 пункту 1 Конвенції застосовуються до апеляційного оскарження, коли ця інстанція є завершальною стадією відповідного провадження і його результат може бути вирішальним для притягнутих до відповідальності осіб.
Правове регулювання прав та свобод людини за національним законом полягає у створенні необхідних умов, якими слід забезпечити невідворотність адміністративної відповідальності.
В той же час має бути забезпечений справедливий баланс між загальним (публічним) інтересом невідворотності адміністративної відповідальності та дотриманням прав і свобод людини щодо строку давності про притягнення її до відповідальності.
Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 22 жовтня 1996 року, п.51).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.07.2019р. головним державним аудитором відділу контролю органів влади, оборони, правоохоронних станів та місцевих бюджетів Південного офісу Держаудитслужби Георгіцею О.Г. був складений протокол про адміністративне правопорушення № 15-0084/2019/пр. за ч. І ст.164-14 КУпАП, згідно якого при проведенні ревізії сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області (далі - Замовник), за період з 01.03.2015р. по 28.02.2019р., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 район с. Олександрівка, площа Центральна, 3, встановлено порушення законодавства про закупівлі, порушення порядку оприлюднення інформації про закупівлі відповідно до вимог законодавства під час укладання договорів на закупівлю товарів, робіт та послуг, а саме: головою тендерного комітету сільської ради ОСОБА_1 (був призначений на період з 30.03.2018р. по 15.11.2018р.) не оприлюднено через електронний майданчик на веб-порталі Уповноваженого органу звіти про укладені договори, вартість яких перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому частини 1 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» протягом одного дня з дня укладання договору.
З матеріалів справи вбачається, що днем виявлення події, є день складання акту №08-11/29 від 03.07. 2019р ревізії сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області за період з 01.03.2015р. по 28.02.2019р. 
Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена 08 жовтня 2019 року, тобто за спливом трьохмісячного строку давності, встановленого національним законом для притягнення особи до адміністративної відповідальності (а.с. 76).
Встановивши межі для адміністративного переслідування, Держава захищає особу, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення від необмеженого в часі публічного переслідування, що не погоджується з повагою до гідності особистості та права на особисту недоторканність.
Строк давності надає право правопорушнику уникнути переслідування за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.
Наявність строку давності забезпечує правову визначеність та остаточність, попередження порушення прав, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу.
Встановлення вини особи за спливом строку давності при притягненні до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».
Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними ( див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).
Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).
Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпції факту і права.
За загальним правилом ст.9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.
Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.
Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд апеляційної інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.
Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення, за закінченням строку давності, що передбачений національним законом - частиною 3 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стаття 6 пункту 2 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».
Суд першої інстанції, ОСОБА_1 , в судове засідання не викликав, розглянув справу за його відсутності, а також з порушенням встановлених процесуальних строків, позбавивши особу на здійснення свого захисту, та надання пояснень, а тому зроблений судом висновок про наявність вини за межами строку давності притягнення до адміністративної відповідальності буде порушенням презумпції невинуватості та права на справедливий суд за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .
Судом першої інстанції також не було перевірено та не надано оцінку, про відсутність в матеріалах справи протоколів тендерного комітету, на підставі яких були проведені тендери.
Однак апеляційний суд, звертає увагу на ту обставину, що  у відповідності до п. 7 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування постанови суду з закриттям провадження у справі з підстав частини 3 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. ст. 38, 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2019 року – скасувати.
Прийняти постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1  – закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду  О.С. Комлева