ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 808/5496/14	
                                                                                Суддя І інстанції – Татаринов Д.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня  2019 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області , третя особа – ОСОБА_2 про скасування реєстрації земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся  до суду з вищевказаним адміністративним позовом в якому, просив визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію нерухомого майна, номер об`єкта 343685823101, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: 2310100000:04:022:0633, дата державної реєстрації земельної ділянки: 17 грудня 2013 року.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від  08 квітня 2015 року закрито провадження у адміністративній справі №808/5496/14.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року апеляційна скарга позивача була задоволена частково, ухвала суду першої інстанції від 08 квітня 2015 року в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташованої на території АДРЕСА_1 за третьою особою - скасована, справа в цій частині позовних вимог направлена на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвала суду першої інстанції від 08 квітня 2015 року залишена без змін.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Головне управління Держземагентства у Запорізькій області здійснило державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 та присвоєння кадастрового номера 2310100000:04:022:0633 без визначення та відновлення меж земельних ділянок, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, відбулось оформлення (із реєстрацією та присвоєнням кадастрового номера) самовільно зайнятої земельні ділянки без погодження меж земельних ділянок із позивачем або його батьками.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня  2019 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що  суд в не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме те, що позивач у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті   ОСОБА_3 і з часу  відкриття спадщини отримав право володіння та користування спадковим майном. У спірних правовідносинах реєстрація земельної ділянки відбувалась без її погодження у встановленому порядку.
В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином,  а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування  судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню з наступних підстав.  
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням міської ради від 05 березня 2014 року №20 «Про затвердження Переліку проектів рішень Запорізької міської ради з питань затвердження землевпорядної документації» було затверджено, зокрема, згідно з додатком, пунктом 84, рішення «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)».
Рішенням міської ради від 05 березня 2014 року №21/85 «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)» земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 передана у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Землевпорядною організацією ФОП ОСОБА_4 розроблена технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в повному обсязі. Складовою частиною даної документації є акт погодження меж землекористування, який містить підписи суміжних землекористувачів та відповідно завірений.
17 грудня 2013 року по об`єкту нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: 2310100000:04:022:0633 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, яке оскаржується у даній справі. 
Відповідно до частини 3 статті 24 «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені   Конституцією   і законами України, та керуються у своїй діяльності   Конституцією   і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно із пунктом 34 частини 1   статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»   виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин.
Відповідно до   статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідна рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до   статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього   Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього   Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього   Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього   Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Згідно з частиною 1   статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини 1   статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях   186,   186-1 Земельного кодексу України.
Згідно з частиною 14   статті 186 Земельного кодексу України   технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується:
Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.
Відповідно до   статті 14 Закону України «Про землеустрій» № 858-VI від 22 травня 2003 року   (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у сфері землеустрою, належать здійснення землеустрою, у тому числі забезпечення проведення державної інвентаризації земель; проведення державної експертизи документації із землеустрою у випадках та порядку, передбачених законом; вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
Статтею 22 Закону України «Про землеустрій»   передбачено, що землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.
Згідно зі   статтею 30 Закону України «Про землеустрій»   погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому   Земельним кодексом України, цим Законом.
Згідно зі   статтею 55 Закону України «Про землеустрій»   встановлення меж земельної ділянки в натурі (на   місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно з пунктом «а» частини 1   статті 186 Земельного кодексу України, прогнозні матеріали, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель і схеми землеустрою після погодження їх у встановленому порядку розглядаються і затверджуються відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Аналіз зазначених правових норм свідчіть, що вирішення питань про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, про що приймається рішення.
Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено   статтею 198 Земельного кодексу України при кадастровій зйомці як комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Спірні питання, які виникають між землекористувачами щодо визначення спільних меж та їх відновлення регулюються статтями 106,   107 Земельного кодексу України.
Статтею 106 Земельного кодексу України   передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Рішенням міської ради від 05 березня 2014 року №21/85 «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)»:
-          затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі;
-          встановлено межі та затверджено розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1 ,52 площею 0,1000 га за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації`згідно з планом, що додається;
-          передано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:022:0633) площею 0,1000 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Тобто, межі і розмір земельної ділянки, а також технічну документацію затверджено рішенням Запорізької міської ради 05 березня 2014 року №21/85.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 15 травня 2018 року по справі 334/10890/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, ОСОБА_5 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання незаконним і скасування рішення Запорізької міської ради №21/85 від 05 березня 2014 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 - відмовлено.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 15 травня 2018 року у справі 334/10890/15-ц набрало законної сили 12 грудня 2018 року.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що на час погодження меж землекористування мати позивача ОСОБА_3 , померла, ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживав, прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву до нотаріальної контори, однак не оформив спадкові права на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначеними обставинами зумовлено те, що міська рада затвердила технічну документацію за погодженням трьох землекористувачів суміжної ділянки №54, а не за наявності відмови у погодженні зовнішніх меж землекористування.
При цьому було враховано, що у березні 2013 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 , посилаючись в обґрунтування позову на те, що ОСОБА_2 , на власний розсуд змінив межі земельних ділянок, встановив новий паркан, зменшивши прохід до будинку № АДРЕСА_2 .
Рішенням АДРЕСА_3 районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2013 року, не було встановлено зміни меж земельних ділянок, у задоволенні позову відмовлено.
Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення Запорізької міської ради №21/85 від 05 березня 2014 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 і передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , спір між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 щодо меж земельних ділянок був вирішений.
Відповідно до   статті 152 ЗК   держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено порушення його прав щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , 54 внаслідок прийняття Запорізькою міською радою рішення №21/85 від 05 березня 2014 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з урахуванням вимог частини 2   статті 152 ЗК України, за змістом якої захисту підлягають лише порушені права власника земельної ділянки або землекористувача, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.
За таких обставин суд першої інстанції, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 78 КАС України, якою  визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом,  прийшов до вірного висновку, що законність рішення Запорізької міської ради від 05 березня 2014 року №21/85 «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)», підтверджена рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, у справі 334/10890/15-ц. 
За таких обставин спростовуються доводи позивача щодо  відсутності погодження меж земельної ділянки з ОСОБА_1 , як землекористувачем і доводи апеляційної скарги про те, що останній у встановленому законом порядку  прийняв спадщину, зазначених висновків не спростовують
Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені   законом   юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.
Особлива цінність землі як об`єкта прав на нерухомість зумовлює специфіку документів, які підтверджують виникнення та існування права власності та інших речових прав на неї.
Здійснюючи державну реєстрацію речового права, державний реєстратор підтверджує від імені держави України відповідність вимогам   закону   всіх поданих документів, перелік яких є виключним, та в результаті встановлення такої відповідності проводить реєстраційну дію, за результатами якої в цивільний обіг вводиться відповідний об`єкт речового права.      
Відповідно до статей   193,   195,   202,   203 Земельного кодексу України   Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Облік кількості земель - відображення у відомостях і документах даних, які характеризують кожну земельну ділянку, а також землі за площею та складом земельних угідь, розподіл земель за власниками, землекористувачами.
Відповідно до   статті 126 Земельного кодексу України   право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до   Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким врегульовані відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав (далі - Закон №1952).
Процедура здійснення державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року (далі – Порядок № 1051 від 17 жовтня 2012 року).
Відповідно до пункту 107 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється зокрема за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (пункт 109 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року).
Пункт  110 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:
-          заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;
-          оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації);
-          електронний документ.
Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.
До Поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пункт 112 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року).
Пунктом 113 Порядку встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.
Державна реєстрація спірної земельної ділянки, була здійсненна на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розробленої ФОП ОСОБА_4 .
За таких обставин у державного реєстратора під час проведення державної реєстрації не має повноважень проводити перевірку технічної документації на наявність чи відсутність погоджень меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, у випадку затвердження такої документації рішенням Запорізької міської ради від 05 березня 2014 року №21/85, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Вищезазначена документація була підставою для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та здійснення її реєстрації, про що свідчить Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 грудня 2013 року.
Викладене свідчить на користь висновку суду першої інстанції, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області не було здійснено протиправних дій та не було допущено порушень прав ОСОБА_1 , як власника або користувача суміжної земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:04:022:0633 площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 . 
Наведені в апеляційній скарзі  доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального  та процесуального права, які привели до неправильного вирішення спору по суті не знайшли свого підтвердження, а тому рішення суду першої   підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, колегія суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня  2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня набрання законної сили.          

   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова