Єдиний унікальний номер 243/12712/19 
Номер провадження 22-ц/804/741/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
03 березня 2020 року  Донецький апеляційний суд у складі:
судді-доповідача     Мальованого Ю.М.
суддів:                      Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,
розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому прова-дженні цивільну справу № 243/12712/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонер-ного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішен-ня Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2019 року у складі судді Хаустової Т.А., -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий - липень 2017 року у загальному розмірі 63 825 грн. 11 коп. 
Позов мотивований тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, на-казом № 4392/ДН-ОС від 10 липня 2017 року її було звільнено з 17 липня 2017 року на підста-ві п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 63825 грн. 11 коп.  
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип пу-блічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скороче-не найменування АТ "Укрзалізниця").
Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 листо-пада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгова-ності по заробітній платі  задоволено частково.
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01 лютого 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 45 516 грн. 85 коп. Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у сумі 45 516 грн. 85 коп.  утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.  
В межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.         
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 669 грн. 43 коп.
10 грудня 2019 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області зая-ву АТ "Укрзалізниця" про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду До-нецької області від 13 листопада 2019 року залишено без задоволення.  
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на по-рушення судом норм матеріального права,  неповне з`ясування судом першої інстанції обста-вин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонно-го суду Донецької області від 13 листопада 2019 року і ухвалити нове про відмову у задово-ленні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з порушенням судом норм процесуаль-ного права відповідач був позбавлений можливості надати до суду першої інстанції в строк відзив на позов ОСОБА_1   та докази. Судом не було своєчасно повідомлено відповідача про розгляд справи, крім того встановлений  судом строк для подання відзиву склав менше 15 днів, що є порушенням приписів ст. 128 ЦПК України. Фактично відповідач був повідомлений про час розгляду справи та про строк надання відзиву за дві доби до розгляду справи. 
Відповідач посилається на те, що з 16 березня 2017 року, у зв`язку  з відсутністю органі-заційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного  підрозділу "Донецька дирекція  залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Ук-рзалізниця" та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції,  викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного  сполучення, відповідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від  15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента Укра-їни  від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Нас-лідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими  підрозділами, а також пе-редачі з непідконтрольної території первинних документів.      
Посилаючись на науково-правовий висновки Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що  порушення норм трудового законодавства стосовно працівників  структурного підрозділу "Донецька ди-рекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" виникли через форс-мажорні обставини і на цій підставі відповідач підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю. 
Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що за першу половину березня позивачу нарахований та виплачений  аванс в сумі 1 671 грн. 56 коп., який позивач отримала в касі структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної  філії "Донецька залізниця» АТ "Укрзалізниця" згідно платіжної відомості № 24 за березень 2017 року. За інший період у відповідача відсутня заборгованість із заробітної плати так як нараху-вання заробітної плати не здійснювалось через відсутність первинних документів.   
З інших підстав судове рішення відповідачем не оскаржувалося.
Позивачем рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку також не оскаржено.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 січня 2020 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 74 - 75).
Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження була повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антите-рористичної операції" шляхом розміщення 23 січня 2020 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 78).
Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем на час розгляду справи не наданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.  
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 63 825 грн. 11 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 80 - 81).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізни-ця"  підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа-ми, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Оскаржуване відповідачем рішення зазначеним вимогам процесуального закону у повній мірі не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відноси-нах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) № 4392/ДН-ос від 10 липня 2017 року її звільнено з 17 липня 2017 року з посади заступника начальника станції ВП "Станція Горлів-ка" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Україн-ська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано     виконую-чим     обов`язки     начальника     дирекції    залізничних    перевезень    ОСОБА_2 . В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки та виплату вихідної допомоги. (а.с. 9).
На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду  розрахункові листи (табулеграми) за лютий - липень 2017 року (а.с. 10-12).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відпо-відач  не  оспорює  факт  перебування  сторін  у трудових відносинах. Позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем  у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та ви-плачена заробітна плата. Розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої їй заро-бітної плати та компенсаційних виплат відповідач не спростував, тому конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено.        
Доводи відповідача, який заперечував проти позову, ґрунтуються на відсутності первин-них документів для нарахування заробітної плати.
Надані позивачем розрахунки заробітної плати за лютий - липень 2017 року узгоджують-ся з наказом (розпорядженням) № 4392/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудо-вого договору,  яким визначено право позивача на компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги.
Враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів на спросту-вання відомостей, щодо нарахованої позивачу заробітної плати у розмірі, зазначеному позива-чем, враховуючи суми нарахованої заробітної плати в розрахункових листах за лютий 2017 року в сумі 5 778 грн. 91 коп. (до сплати 20 грн. 17 коп.), за березень 2017 року –  4 785 грн. 75 коп. (до сплати 3 805 грн. 55 коп.), за квітень 2017 року – 24 535 грн. 10 коп. (до сплати 19509 грн. 89 коп.), за травень  2017 року – 00 грн. 00 коп.(до сплати 00 грн. 00 коп.), за червень 2017 року – 00 грн. 00 коп. (до сплати 00 грн. 00 грн.),  за липень 2017 року – 10 417 грн. 09 коп. (до сплати 8 446 грн. 66 коп.), а загальна сума заборгованості складає 45 516 грн. 85 коп.(до сплати 31 782 грн. 27 коп.),  суд першої вимоги позивача задовольнив частково. 
Проте рішення суду у повній мірі не відповідає обставинами справи, з огляду на що пов-ністю погодитися з ним апеляційний суд не може.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає мож-ливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджуєть-ся. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у гро-шовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, пого-дженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не припиняє обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.
За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ра-тифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, тому через відсутність зв`язку з виробни-чими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробі-тної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної праців-ником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 
Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтер-ський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фак-тів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. 
Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.
Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на за-садах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчи-ненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підс-таві доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодек-сом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До апеляційного суду відповідач надав довідку про доходи № 1447/2 від 26 листопада 2019 року, згідно якої позивачу за березень 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 2 102 грн. 16 коп., до виплати 1 671 грн. 56 коп. (а.с. 60).
Згідно відомості на виплату грошей № 24 за березень 2017 року  ОСОБА_1 отримала 1 671 грн. 56 коп. 14 липня 2017 року (а.с. 61).    
Таким чином, не дослідивши усіх обставин справи, суд першої інстанції помилково за-довольнив частково вимоги позивача у загальному розмірі 45 516 грн. 85 коп., не взявши до уваги виплати по заробітній платі, проведені відповідачем на користь позивача у березні 2017 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають зна-чення для справи, є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ух-валення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, висновок суду першої інстанції про  розмір заборгованості по заробітній платі за  березень 2017 року не відповідає обставинам справи.
Разом з тим, заборгованість відповідача по заробітній платі становить за лютий 2017 ро-ку  5 778 грн. 91 коп., за березень 2017 року у розмірі 2 683 грн. 59 коп. (4 785,75 – 2 102,16), за квітень 2017 року – 24 535 грн. 10 коп., за травень – 00 грн. 00 коп., за червень 2017 року – 00 грн. 00 коп.,  за липень 2017 року – 10 417 грн. 09 коп. Загальна сума заборгованості скла-дає  43 414 грн. 69  коп. підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с. 10-12).
Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.
Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршу-ють умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Згідно наказу № 11006/ДН-ос від 14 липня 2017 року позивачку звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і вона має право на компенсацію за 15 днів не-використаної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 9). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позива-ча про її звільнення (а.с. 8 зворот).
Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати від-сутня, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.
Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробі-тної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нара-хування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спросто-вують висновків суду.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової пала-ти Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише пер-винною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.
Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передба-чених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впли-вом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:
- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розраху-нку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створе-на робоча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опра-цювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності; 
- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про вве-дення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною владою території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 62 - 66).
Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 15 березня 2017 року, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 15 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень – липень 2017 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.
Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передба-чених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. 
У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підроз-ділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних пере-везень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на тери-торіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебу-вають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представника-ми цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове при-пинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують фун-кціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.
Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна,  у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з пра-цівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дире-кція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказа-ними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків.
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від ві-дповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося вна-слідок випадку або непереборної сили.
Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання об-ставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерори-стичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежно-го виконання) зобов`язань (стаття 10).
Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним ор-гану належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити пра-цівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповнова-жений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про ві-дсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за невикористані дні відпустки (ст. 83 КЗпП), вихідна допомога при звільненні (ст. 44 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених стат-тями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при зві-льненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  
В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від фор-мальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в то-му, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22). 
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "До-нецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, майнові вимоги позивача щодо оплати йому заборгованості по заробітній платі за період з лютого 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, про що робото-давцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.
Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за лю-тий - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, однак не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за вказаний період. 
Отже, враховуючи надані позивачем  розрахунки заробітної плати за лютий - липень 2017 року,  а  також надану відповідачем платіжну відомість про часткову сплату заборгова-ності по зарплаті за березень 2017 року у відповідача АТ "Укрзалізниця"  перед позивачем ОСОБА_3 мається заборгованість по заробітній платі  за лютий 2017 року  5 778 грн. 91 коп., за березень 2017 року у розмірі 2 683 грн. 59 коп. (4 785,75 – 2 102,16), за квітень 2017 року – 24 535 грн. 10 коп., за травень – 00 грн. 00 коп., за червень 2017 року – 00 грн. 00 коп.,  за липень 2017 року – 10 417 грн. 09 коп. Загальна сума заборгованості складає  43 414 грн. 69  коп., податки та інші обов`язкові платежі з якої не утримані.
Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування  обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосу-вання норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стя-гнення заробітної плати у сумі 45 516 грн. 85 коп. підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 43 414 грн. 69 коп., яка є заборгованістю по заробітній платі за лютий – липень 2017 року.
Зазначена сума підлягає виплаті позивачу з вирахуванням суми податку з доходів фізич-них осіб та інших обов`язкових платежів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка ві-дображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розгля-дом  справи  у суді першої інстанції,  -  у випадку  скасування  або  зміни судового рішення; 
розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної ін-станції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та ви-трат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог, тому має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачувала. Від сплати судового збо-ру вона звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір", як позивач у справі про стягнення заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рі-шення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позов-ної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі становить 63 825 грн. 11 коп., один відсоток від якої складає 638 грн. 25 коп. 
Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Держа-вний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року,  в якому позивач звернулася до суду, встановлено у розмірі 1 921 грн.
Відповідно до п/п 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Тобто, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з лютого 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 63 825 грн. 11 коп. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (63 825,11. х 1%, але не менше 1 921 грн. х 0,4).
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняються у розмірі 43 414 грн. 69 коп., що стано-вить 68,02%  ((43 414,69 х 100%) : 63 825,11) від заявленої позивачем суми заборгованості. 
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави пі-длягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 522 грн. 67 коп. (768,40 х 68,02 : 100).
За подання апеляційної скарги, оспорюючи стягнуту судом першої інстанції суму 45 516 грн. 85 коп., відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60коп. (а.с. 58).
Пропорційно задоволеним апеляційним вимогам, відповідачу підлягає відшкодуванню за рахунок держави судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 368 грн. 59 коп. (1 152,60 грн. - (522,67  х 150%).    
Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" задово-льнити частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2019 року змінити.  
Стягнути   з   Акціонерного  товариства  "Українська  залізниця" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 року  5 778 грн. 91 коп., за березень 2017 року у розмірі 2 683 грн. 59 коп., за квітень 2017 року – 24 535 грн. 10 коп., за травень – 00 грн. 00 коп., за червень 2017 року – 00 грн. 00 коп.,  за липень 2017 року – 10 417 грн. 09 коп., а всього  43 414 (сорок три тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 69  коп.
Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті заборгованості по заробітної платі у розмірі 43 414 грн. 69 коп. здійснити утримання з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів. 
В іншій частині позову – відмовити.  
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в дохід держави судовий збір у розмірі 522 грн. (п`ятсот двадцять дві) грн. 67 коп.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 368 (триста шістдесят вісім)грн. 59 коп. за подання апеляційної скарги.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за-реєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Акціонерне товариство "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815, юридична адре-са: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному поряд-ку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунк-том 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 03 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                           Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                              О.Д. Канурна

                                                                                                         Л.І. Соломаха