ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004368 пров. № А/857/2009/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                Гнатик А.З.
за участі представника позивача:                 Золотухін О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Сакалоша В.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

                                                   ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури про визнання бездіяльність Прокуратури Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.07.2019 протиправною, зобов`язання Прокуратуру Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.07.2019 у відповідності із Законом України «Про звернення громадян» і Наказом ГПУ №357 від 20.12.2017 та надати письмову відповідь.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про звернення громадян» звернувся до Берегівської місцевої прокуратури з проханням вжити заходів щодо скерування до суду позовних заяв про скасування рішень органів місцевої влади, які встановлюють функціонування регіональних мов. Однак, позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду відповіді на своє клопотання не отримав, що вважає порушенням його прав. Просив позов задоволити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано бездіяльність Прокуратури Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.07.2019 протиправною. Зобов`язано Прокуратуру Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.07.2019 у відповідності із Законом України «Про звернення громадян» та Наказом Генеральної прокуратури України №357 від 20.12.2019 та надати письмову відповідь.
Рішення суду першої інстанції оскаржила Прокуратура Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2019 ОСОБА_1 в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» у клопотанні до Берегівської місцевої прокуратури просив вжити заходів, щодо скерування до суду позовних заяв про скасування рішень Берегівської міської ради, Берегівської районної ради та Виноградівської районної ради, які встановлюють функціонування регіональних мов. Також, просив повідомити його про прийняте рішення у встановлений законодавством для розгляду звернень громадян строк.
Клопотання було надіслано Берегівській місцевій прокуратурі, що підтверджується квитанцією про відправлення рекомендованого листа (трек номер поштового відправлення 7901825752016).
Також у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 до прокурора Закарпатської області стосовно питань заявлених у клопотанні від 07.08.2018, у якій позивач зазначав, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 28.02.2019 №2-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України Закон України «Про засади державної мовної політики» від 03.07.2012, а отже рішення що прийняті задля реалізації вказаного Закону мають бути скасовані, оскільки відсутні будь-які правові підстави для функціонування таких регіональних підзаконних нормативно-правових актів.
Разом з тим, до матеріалів справи долучено лист Берегівської місцевої прокуратури Літинському С.В. від 09.08.2019 вих. №92-70-18/3913 у якому зазначено, що звернення позивача від 10.07.2019 розглянуто. 
Згідно зазначеного листа повідомляється позивача, що на даний час прокуратурою Закарпатської області проводиться комплексне встановлення підстав для вжиття заходів з представництва інтересів держави в суді з питань скасування рішень Берегівської районної ради, Берегівської міської ради та Виноградівської районної ради, щодо функціонування регіональних мов, за результатами якого буде прийнято відповідне рішення.
Згідно ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності державних органів чи посадових осіб.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням щодо реалізації законних прав та інтересів або повідомлення про порушення законодавства чи недоліки в діяльності органів чи установ, до яких ви звертаєтесь.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно частини 1 статті 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Згідно з статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Разом з тим, Наказом Генеральної прокуратури України від 20.12.2017 № 357, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 січня 2018 за № 65/31517, затверджено Інструкцію про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України (далі – Інструкція №357).
Дану Інструкцію розроблено відповідно до статті 40 Конституції України, Законів України “Про прокуратуру”, “Про звернення громадян”, “Про статус народного депутата України”, “Про комітети Верховної Ради України”, “Про статус депутатів місцевих рад”, Указу Президента України від 07.02.2008 № 109 “Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування”, інших нормативно-правових актів з питань звернень громадян.
Інструкція №357 визначає порядок розгляду звернень громадян, запитів і звернень народних депутатів України, комітетів Верховної Ради України, депутатів місцевих рад (далі - звернення і запити), строки їх розгляду, а також основні вимоги до організації і проведення особистого прийому громадян у Генеральній прокуратурі України, у тому числі у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, регіональних, місцевих та військових прокуратурах (далі - органи прокуратури) (пункт 1 розділу І).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції №357 встановлює, що звернення, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №357 усі звернення та запити, що надійшли до органів прокуратури, підлягають попередньому розгляду. Попередній розгляд передбачає ознайомлення зі змістом звернень та запитів, перевірку правильності оформлення та належності порушених у них питань до компетенції прокуратури.

Згідно пункту 10 розділу ІІІ Інструкції №357 за результатами попереднього розгляду щодо кожного звернення і запиту визначеними у пункті 9 цього розділу особами у межах повноважень приймається одне з таких рішень: передання для розгляду керівнику органу прокуратури або його заступнику відповідно до розподілу обов`язків; передання для розгляду відповідному структурному підрозділу Генеральної прокуратури України або регіональної чи місцевої прокуратури, прокурору органу прокуратури; направлення за територіальністю та/або належністю; повернення заявнику з наданням відповідних роз`яснень; залишення без розгляду за наявності підстав, визначених статтею 8 Закону України “Про звернення громадян”.

Пунктом 1 розділу IV Інструкції №357 визначено, що звернення громадян вирішуються у строк не більше одного місяця від дня надходження до прокуратури. Звернення, що не потребують додаткового вивчення і перевірки, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів, якщо інший строк не встановлено спеціальним законом.

Пунктом 7 розділу V Інструкції №357 передбачено, що за результатами розгляду звернень приймається одне з таких рішень: задоволено - наведені у зверненні доводи визнано обґрунтованими і за результатами вжито заходів до поновлення прав і законних інтересів заявника (прийнято відповідне процесуальне рішення за результатами вирішення скарги на дії, рішення слідчого або прокурора; пред`явлено позов; здійснено вступ у справу, порушену за позовами інших осіб; внесено апеляційну, касаційну скарги або заяву про перегляд судового рішення; надано письмову вказівку відповідно до статті 26 Закону України “Про прокуратуру”); відмовлено у задоволенні (відхилено) - вимоги заявника, викладені у зверненні, визнано необґрунтованими; роз`яснено - надано роз`яснення щодо компетенції органів прокуратури, вимог законодавства.

Згідно пункту 8 розділу V Інструкції №357 звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі порушені у ньому питання, заявнику надано відповідь.

Відповідно до пункту 9 розділу V Інструкції №357 відповідь за результатами вирішення звернення надається тим органом прокуратури, якому його надіслано і до компетенції якого належить вирішення порушених у ньому питань.

Апеляційним судом встановлено та вбачається із клопотання ОСОБА_1 до Берегівської місцевої прокуратури, то позивач звертався згідно з приписами Закону України «Про звернення громадян» із проханням підготувати позови, щодо скасування рішень органів місцевого самоврядування в порядку ст.264 КАС України прийнятих на основі Закону України «Про засади державної мовної політики».

03.07.2012 Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про засади державної мовної політики» (далі - Закон № 5029-VI), в ст. 5 якого зазначено, що державна мовна політика України базується на визнанні і всебічному розвитку української мови як державної і гарантуванні вільного розвитку регіональних мов або мов меншин, інших мов, а також права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини.

28.02.2018 року Конституційним Судом України, у справі №1-1/2018, Закон України «Про засади державної мовної політики» визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Статтею 151-2 Конституції України передбачено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України, або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони та/або інші акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Згідно частини 10 статті 95 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» врегульовано, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За таких обставин, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурор може звертатися до суду у разі виявлення порушення закону з вимогою (вимогами) щодо, зокрема – скасування нормативно-правового акта, окремих його частин або приведення його у відповідність із законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області в особі Берегівської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року у справі №1.380.2019.004368 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 04.03.2020р.