П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2714/19-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Бошкова Ю.М.
          Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

05 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 
за участю:
секретаря судового засідання: Михайленко К.Т.,
представника відповідача: Назаренка Р.В.   

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  27 вересня 2019 року (виготовлене 01 жовтня 2019 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про  зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
позивач  22.08.2019 звернулась із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті, за період з травня 2017 року по теперішній час, пенсії позивачу та зобов`язати здійснити пенсійні виплати за період з травня 2017 року по теперішній час;  
- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2019 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов  задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказала, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право територіального органу Пенсійного фонду своїм рішенням припиняти виплату пенсії, натомість жодної з визначених цією статтею підстави для припинення виплати пенсії позивачу не існує.
У поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що позивач заявою від 22.05.2017 просила припинити виплату пенсії у зв`язку з переїздом на непідконтрольну територію з 01.06.2017,  на що відповідачем і було припинено виплату пенсії з 01.06.2017, а тому відповідач вважає свої дії правомірними і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та позовних вимог.
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
29.01.2020 на електрону адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника позивача в якій остання зазначила, що підтримує позовні вимоги та просила суд здійснювати розгляд справи без її участі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини. 
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Єнакіївським МВ УМВС у Донецькій області від 02.08.2002.
Позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Єнакієво Донецької області та отримувала пенсію за віком, відповідно до тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 .
З 12.09.2014 позивач перебувала на обліку в Іллінецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та отримувала пенсію за віком як внутрішньо переміщена особа.
22.05.2017 ОСОБА_2 звернулася до Іллінецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про припинення виплати пенсії з 01.06.2017 у зв`язку з переїздом на непідконтрольну територію у м. Южнокомунарівськ Донецької області.
З травня 2017 року позивач не отримує пенсійні виплати, у зв`язку з чим представником відповідача було здійснено адвокатський запит від 05.03.2019, на який відповідачем не надано відповіді.
Не погоджуючись із такими рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення  суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв у межах чинного законодавства України при припиненні виплати пенсії позивачу з 01.06.2017 на підставі заяви ОСОБА_2 , виходячи з п. 5 ч. 1 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії припиняється в інших випадках, передбачених законом.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Статтею  ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003  №1058-VI (далі – Закон №1058-VI).
Відповідно до ст. ст. 44, 46 Закону №1058-VI заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
За приписами ч. 1 ст. 47 Закону  №1058-VI пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
З 22.11.2014 набрав чинності  Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до   Конституції  та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".
Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014  (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20.06.2016, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»  підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.
Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.
Відповідно до п.п.2 п.12 зазначеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.
Так, відповідачем не надано будь-якого обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, як внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання / перебування.
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що довідка  про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 27.05.2015 № 519630059, є дійсною і ніким не скасована.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.11.2019 у справі № 234/3844/17 (адміністративне провадження № К/9901/22558/18).
У  ст. 49 Закону № 1058  зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення, чи законодавства, яке регулює умови призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам не передбачає будь-яких інших підстав припинення виплати  пенсії, крім тих які передбачені ст. 49 Закону № 1058. Зокрема у зазначеній статті не передбачено підстави припинення виплати пенсії  за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії з у зв`язку з переїздом на непідконтрольну територію.
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що  відповідачем не вирішено у встановленому порядку питання про припинення виплати пенсії, у тому числі шляхом прийняття відповідного рішення та наведенням правових підстав для припинення виплат.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач припиняючи виплату пенсії позивачу на підставі її заяви, не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про задоволення позову.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Щодо вирішення питання розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. 
Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.  
Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.
Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а також те, що судом першої інстанції та апеляційним судом було відстрочено позивачу сплату судового збору, понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Державного бюджету України.
За таких обставин за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь Державного бюджету України підлягає стягненню несплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. за подання позову та апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2019.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року  скасувати та прийняти нову постанову.
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яка полягає у невиплаті, за період з травня 2017 року по теперішній час, пенсії ОСОБА_1 , та зобов`язати здійснити пенсійні виплати за період з травня 2017 року по теперішній час.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити виплату пенсії   ОСОБА_1 з травня 2017 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь Державного бюджету України несплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. за подання позову та апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року за реквізитами стягувача: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106. 
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю члена колегії, постанова суду складена в повному обсязі 19 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.