ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/683/20 Справа № 175/4839/15 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Каратаєвої Л.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
       Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 
на рішення  Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за депозитними договорами, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), про захист прав споживача та стягнення коштів за депозитними договорами.
       В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договори банківських вкладів, а саме договір № SAMDNWFD0070058893500 «Депозит плюс» та договір № SAMDN28000725174915 «Копилка 6 мес.», які були укладені у головному Ялтинському відділенні Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», а договір № SAMNDN80000738190539 «Стандарт» – укладено у Ялтинському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом переведення на обслуговування з Дніпропетровського відділення № 44 ПАТ КБ «ПриватБанк» депозиту «Стандарт» № SAMDN80000736898883 рахунок № НОМЕР_1 . 
       Позивач неодноразово надсилав вимоги до відповідача про переведення депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділення № 79, надання інформації про стан рахунків, видачі відповідних банківських виписок про наявність коштів на банківських рахунках та про надання інформації про умови реструктуризації. Однак відповідач вимоги не виконував, відмовляв у наданні будь-якої інформації за вкладами, а у своїх відповідях посилався на неможливість виконання таких вимог у зв`язку з тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим. 19 червня 2015 року він подав заяви до банку про повернення вкладів та нарахованих відсотків.
       Враховуючи те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовляється повернути йому вклади і проценти, він звернувся до суду та просив стягнути з відповідача кошти за депозитними договорами і нараховані відсотки та судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн та суми сплаченого судового збору в розмірі 1 354,55 грн.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_1 . Задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Копилка 6 мес» № SAMDN28000725174915 від 20 квітня 2012 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 1 406,17 доларів США та відсотки відповідно до умов договору у розмірі 212,49 доларів США, а всього 1 618,66 доларів США.
       Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Стандарт» на 6 місяців № SAMNDN80000738190539 від 02 жовтня 2013 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 3 135,45 євро, відсотки відповідно до умов договору у розмірі 300,58 євро, а всього 3 436,03 євро.
       Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Депозит Плюс» № SAMDNWFD0070058893500 від 15 січня 2014 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 8 205,25 грн, відсотки відповідно до умов договору у розмірі 2 745,22 грн, а всього 10 950,47 грн.
       Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн та судовий збір в розмірі 1 354,55 грн, а всього 3 854,55 грн.
       Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущено порушення норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи. 
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
       Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
       Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківських вкладів:
– 20 квітня 2012 року договір № SAMDN28000725174915 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках (№ НОМЕР_2 , з 21 жовтня 2012 року № 26352615363979), вклад «Копилка 6 мес.» в іноземній валюті (USD), строком на 6 місяців по 20 жовтня 2012 року з можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 7,75 відсотків річних. Станом на 30 січня 2014 року сума після неодноразового поповнення та пролонгації договору на вкладному рахунку разом з нарахованими відсотками становить 1 406,17 USD.
       Факт внесення грошових коштів на рахунки у іноземній валюті по договору № SAMDN28000725174915 підтверджується чеком № 16012014174341 від 16 січня 2014 року на суму 185,00 USD та квитанції переказу від 30 січня 2014 року на суму 1 064,93 USD /а.с.131, том 1/.
– 02 жовтня 2013 року договір № SAMNDN80000738190539 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках (№ НОМЕР_3 ), вклад «Стандарт» у іноземній валюті (EUR), строком на 93 дні по 02 січня 2014 року з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 5,5 відсотків річних. Станом на 03 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 3 135,45 EUR.
       Факт внесення грошових коштів на рахунки у іноземній валюті по договору № SAMNDN80000738190539 підтверджується платіжним дорученням № 2852814518 від 02 жовтня 2013 року на суму 1 852,30 EUR, чеком № 16012014174841 від 16 січня 2014 року, відповідно до якого депозит було поповнено на 400,00 EUR, та чеком № 16012014174704 від 16 січня 2014 року, відповідно до якого депозит було поповнено на 830,00 EUR /а.с. 142-144, том 1/.
– 15 січня 2014 року договір № SAMDNWFD0070058893500 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках (№ НОМЕР_4 ), вклад «Депозит Плюс» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 17 відсотків річних. Станом на 15 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 8 205,25 грн.
       Факт внесення грошових коштів на рахунки по договору № SAMDNWFD0070058893500 підтверджується виписками з «Приват24» від 15 січня 2015 року в сумі 4 000,00 грн і від 12 лютого 2015 року в сумі 1 000,00 грн, квитанцією № SIZP000QMN від 17 січня 2014 року в сумі 3 000,00 грн /а.с.146,147, том 1/.
       Оригінали письмових та електронних доказів оглянуто судами у судових засіданнях.
       Договори «Депозит плюс» та «Копилка 6 мес.» були укладені у головному Ялтинському відділенні Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», а договір «Стандарт» № SAMNDN80000738190539 рахунок № НОМЕР_3 був укладений у Ялтинському відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк» шляхом переведення на обслуговування з Дніпропетровського відділення № 44 ПАТ КБ «ПриватБанк» депозиту «Стандарт» № SAMDN80000736898883 рахунок № НОМЕР_1 .
        ОСОБА_1 надсилав банку письмові вимоги: заява про переведення вищезазначених депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділення № 79 від 24 квітня 2014 року (вх. № 89342) /а.с. 21, том 1/, повторна заява про переведення вищезазначених депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 серпня 2014 року (вх. № 213088) /а.с. 22, том 1/, втретє заява про переведення вищезазначених депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 жовтня 2014 року (вх. № 294759) /а.с. 24, том 1/, заява про видачу банківських виписок про наявність коштів на банківських рахунках від 17 листопада 2014 року (вх. № 330427) /а.с. 31, том 1/, заява про надання інформації про стан рахунків від 10 грудня 2014 року (вх. № 363018) /а.с. 33, том 1/.
       19 червня 2015 року ОСОБА_1 було подано заяви до банку про повернення вкладів та нарахованих відсотків.
       ПАТ КБ «ПриватБанк» дані вимоги не виконав, у своїх відповідях посилався на неможливість виконання цих вимог, а також неможливість надання актуальних виписок про стан рахунків у зв`язку з тимчасової окупацією території Автономної Республіки Крим /а.с. 26,30,32,34,36,38,40, том 1/.
       Розглядуючи дану справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з настпуного.
       Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
       У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
       У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
       Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
       Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
       Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
       Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки – рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) – це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
       Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі – Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу – вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
       Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).
       Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).
       Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
       Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
       Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.
       Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі – Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
       Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
       Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.
       Крім того, пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.
       Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.
       З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
       Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.
       Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).
       Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.
       Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій,недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
       З огляду на наведене вище, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
       Враховуючи наведені норми закону та дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки районнису суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановив, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами та не повернув позивачу суму вкладу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з банку. 
       Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки такі доводи були зазначені у відзиві на позов, яким була надана належна оцінка, таким чином вони не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
       Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.
       Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
       Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
       Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       Л.О. Каратаєва