ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року 
м. Київ
справа №  910/2327/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.
та представників
позивача: Cікачова С.Ю. (ордер серії ЧН № 094276 від 10.12.2019),
відповідача: Каракоці О.Р. (довіреність № 4543-К-О від 23.10.2018),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019
та рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019
у справі № 910/2327/19 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ" 
до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 
про визнання договору недійсним, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ" (далі - ТОВ "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - АТ КБ "ПРИВАТБАНК") про визнання недійсним нікчемного договору фінансового лізингу №4К16040ЛИ від   01.07.2016.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір фінансового лізингу №4К16040ЛИ від      01.07.2016 укладений з порушенням вимог      ч. 4 ст. 203, ст. 220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зокрема, позивач зазначає, що оскаржуваний договір на виконання вимог закону підлягав нотаріальному      посвідченню, чого не було зроблено відповідачем, у зв`язку з чим він є нікчемним. Також, з урахуванням уточнення підстав позову у справі, позивач додатково зазначав про наявність невизначеності у змісті договору, а саме між пунктами 2.3.3 та 7.1, які на думку позивача встановлюють подвійну відповідальність лізингоодержувача, яка не узгоджується з положеннями Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ЦК України.            
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 (суддя Гулевець О.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 (колегія суддів у складі: Зубець Л.П. - головуючий, Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.), у позові відмовлено повністю.
Судами обох інстанцій встановлено, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК") та ТОВ "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ" (лізингоодержувач) 01.07.2016 укладено договір фінансового лізингу № 4К16040ЛИ, відповідно до якого банк, який      є власником нерухомого майна, зазначеного у додатку №1 до договору (далі - майно)   передає лізингоодержувачу таке майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка у платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.
На виконання умов договору відповідач передав ТОВ "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ" згідно з актом №1 прийому-передачі від 01.07.2016 (додаток №3 до договору) нерухоме майно, яке розташоване за адресами:   Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с/рада Гуменецька, Хмельницьке шосе, буд. 1, загальна площа 6741,6 кв.м.; Хмельницька область, Волочиський район, смт. Війтівці, вул. Леніна, буд. 10; Хмельницька область, м. Хмельницький, провулок Зенітний, буд. 21.
Відповідно до умов п.1.2. договору, сторони узгодили, що на дату укладення договору загальна вартість майна становила 469 807 651,00 грн.
За змістом п. 9.1. договору, строк дії договору із дати підписання по 25.06.2036.                   У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінено у разі дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору. 
Відповідно до пункту 9.2 договору він набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії договору обумовлений строком лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов`язань за ним. Додатковою угодою від 05.08.2016 сторони внесли зміни до п. 9.1 договору, виклавши його в редакції: строк дії цього договору з дати підписання цього договору по 25.06.2026.
Посилаючись на те, що строк дії договору фінансового лізингу становить більше ніж 3 роки, однак договір всупереч вимогам ст.ст. 806, 793 ЦК України укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим він в силу приписів ст. 220 ЦК України є нікчемним, ТОВ "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ" звернулось з даним позовом до суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний договір за своєю правовою природою є договором лізингу, який не потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим підстави вважати такий договір нікчемним у суду відсутні. Також доводи позивача про подвійну відповідальність ТОВ "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ", яка полягає у сплаті підвищеного розміру відсоткової винагороди за користування майном та у сплаті пені, місцевим судом було відхилено, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня є формою неустойки, а винагорода за користування майном входить до складу лізингових платежів.
Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про те, що укладений між сторонами у справі договір лізингу не підлягав нотаріальному посвідченню. Крім цього, скаржник вважає, що Закон України "Про фінансовий лізинг" не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Також заявник касаційної скарги посилається на те, що речове право, що виникло з договору фінансового лізингу, укладеного строком більше ніж як на три роки, предметом якого є нерухоме майно, підлягав обов`язковій державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2019 відкрито провадження за касаційною скаргою, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.12.2019 та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 05.12.2019.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 28.08.2019 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на правильність зроблених ними висновків та помилковість доводів скаржника.
Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 
За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. 
При цьому визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Відповідний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.
Таким чином, сам по собі обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання недійсним нікчемного договору не призведе до реального відновлення порушених прав позивача.
Крім цього, в силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", які кореспондуються з положеннями ч.1 ст. 806 ЦК України, ч. 1 ст. 292 ГК України, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом, та загальні положення про купівлю-продаж і договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Разом з тим, вимоги до форми та змісту договору фінансового лізингу закріплені у    ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", згідно з якою договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
За приписами ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною 1 ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судами обох інстанцій встановлено, що спірний договір укладений у письмовій формі, скріплений підписами та печатками сторін, без його нотаріального посвідчення. Строк дії вказаного договору встановлений з дати його підписання до 25.06.2036, а отже, правочин укладено на строк більше ніж на три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Тобто, за загальним правилом нотаріальне посвідчення укладеного сторонами договору не вимагається. Нотаріальне посвідчення договору є необхідним лише у випадках прямо передбачених законом та за домовленістю сторін.
Водночас, ні ЦК України, ні Законом України "Про фінансовий лізинг" не передбачено обов`язку нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу.
При цьому, у спірному договорі також відсутні положення щодо домовленості сторін нотаріально посвідчити договір фінансового лізингу.
У ч. 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
Системне тлумачення ч. 2 ст. 806 ЦК України та параграфу 1 Глави 58 ЦК України свідчить, що у ч. 2 ст. 806 ЦК України закріплена бланкетна норма, яка відсилає саме до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК України).
Отже, до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 915/865/17, від 08.10.2019 у справі № 910/2153/19, від 06.03.2019 у справі № 910/22473/17, від 31.10.2019 у справі № 910/2219/19 та від 21.11.2019 у справі  № 910/2233/19.
Відтак, приписи ст. 793 ЦК України, які містяться у параграфі 4 глави 58 ЦК України, у даному випадку не застосовуються.
Враховуючи викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що договір, який укладений позивачем та відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення, тому підстави вважати його нікчемним   - відсутні.
Твердження скаржника про необхідність застосування до даних правовідносин параграфу 4 глави 58 ЦК України є його власним тлумаченням ст. 806 ЦК України.
Посилання скаржника про нерозповсюдження норм Закону України "Про фінансовий лізинг" на спірні правовідносини не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків судів про відсутність необхідності нотаріального посвідчення договору.
Доводи скаржника про те, що оспорюваний договір підлягав обов`язковій державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не заявлялись під час розгляду даної справи у попередніх судових інстанціях, а тому не можуть бути в силу приписів ст. 300 ГПК України предметом розгляду у суді касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, оскільки скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаних висновків, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАН ТРЕЙД ІННОВАЦІЯ" залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 у справі № 910/2327/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя                                                                             Могил С.К.   
Судді:                                                                                                     Волковицька Н.О.
                                                                                                               Случ О.В.