Справа № 344/15587/19 
Провадження № 33/4808/20/20 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,
за участю  захисника адвоката Палюги І.В., 
розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2019 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,- 
в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2019 року о 20 год. 25 хв. ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську по вул. Гаркуші керував транспортним засобом марки "Фольксваген Кадді", д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводився у лікаря нарколога. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що постанова судді винесена з порушенням права учасників процесу на справедливий, неупереджений розгляд справи  і підлягає скасуванню.
Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції не мав підстав розглядати справу без його участі, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи і  фактично був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи, подати клопотання, надати пояснення та докази у справі, отримати кваліфіковану правову допомогу від  професійного захисника.
Звертає увагу на те, що він проживає по АДРЕСА_2 , а не в будинку АДРЕСА_3 , як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду.
Просить постанову суду скасувати, закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
В той же час, 09.01.2020р. ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП,  у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції  захисник адвокат Палюга І.В.  підтримав вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та просив скасувати постанову суду першої інстанції у зв`язку з тим, що судом першої інстанції було постановлено незаконне рішення, яким було порушено право на захист ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП  у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
При цьому, захисник адвокат Палюга І.В. додатково повідомив про те, що він та його підзахисний розуміють, що закриття провадження по справі з вищевказаних підстав не виправдовує особу, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення і вони повністю визнають факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.  

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Палюги І.В., апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції за відсутності даних про те, що він належним чином повідомлений про розгляд справи, безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, не допускати свідомих маніпуляцій, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Зокрема, зі змісту матеріалів справи та доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що у протоколі про адміністративне правопорушення, серії ОБ№196524  неправильно зазначено місце проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, внаслідок чого було неможливо повідомити його про розгляд справи у суді. 
Разом з тим, правильність даних щодо місця проживання було підтверджено власним підписом особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності і судові повістки направлялись судом за адресою, яка була вказана ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Судові повістки направлялись судом у відповідності до вимог п.17 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені Постановою КМУ від 05.03.2009 р. №270, та відповідно до якого рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення.
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що ОСОБА_1 , був обізнаний про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення було неправильно вказано адресу його місця проживання, однак не прийняв ніяких заходів для усунення цієї помилки та забезпечення можливості повідомлення його про розгляд справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо зазначення неправдивих даних про адресу свого місця проживання, носять деструктивний характер та свідчать про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення шляхом зловживання своїми процесуальними правами. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо неможливості скористатися правом, яке їй надано законом, за наявності даних, які свідчать, що вказана особа свідомо, з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, створила перешкоди щодо реалізації наданого права. 
Незважаючи на те, що вищевказані дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виглядають як дії, спрямовані на захист порушеного права, по суті спрямовані на затягування судового розгляду з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 також був обізнаний про те, що матеріали справи будуть в подальшому розглядатися Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області та мав можливість прийняти участь у судовому засіданні суду першої інстанції. 
Відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції свідчить про те, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення підтвердив правильність адреси свого проживання, яку було зачитано поліцейським з протоколу про адміністративне правопорушення та вказував на те, що він не зможе заявитися до суду з поважних причин.  
Разом з тим, інформація щодо розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності доступна для ознайомлення усім заінтересованим особам і може бути безперешкодно отримана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за її власним бажанням. 
Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував нате, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 став проявляти зацікавленість щодо подальшої долі складених, стосовно нього матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, тільки після спливу трьох місяців та звернувся з відповідною скаргою на судове рішення суду першої інстанції  тільки після закінчення встановлених законом строків притягнення до адміністративної відповідальності та дії виданого йому тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом.  
Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 достеменно знав про те, що в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувають на розгляді матеріали справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, враховуючи його процесуальну поведінку під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та протягом розгляду справи у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що останній мав об`єктивну реальну можливість прийняти участь у судовому засіданні суду першої інстанції та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.  
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.  
Разом з тим, апеляційний суд, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, вважає, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при  обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення та з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.12.2019 року ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд вважає, що в результаті перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не було встановлено порушень, передбаченого статтею 266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №196524 від 23.08.2019 року, складеного уповноваженою особою заступником командира взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Івано-Франківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Смолій В.В., 23 серпня 2019 року о 20 год. 25 хв. ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську по вул. Гаркуші керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою м. Івано-Франківськ вул. Млинарська 19 в ОНД. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Працівником поліції у водія ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл не право керування  транспортним засобом, про що свідчить підпис правопорушника у зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 працівниками поліції були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться в суді м. Івано-Франківська. 
За змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Вказана норма закону більш детально відображена у п. 6 Інструкції, де також наголошено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.  
Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
Для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я, відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП та п. п. 7, 8 Інструкції, є три підстави: 1) незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з його результатами; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи.
З відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено поліцейським відразу після отримання медичного висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння і останній був ознайомлений з вказаним висновком, що підтверджується відповідним записом в графі медичного висновку. 
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.08.2019 року № 392 щодо результатів медичного огляду, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Так, відповідно до відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, що долучені до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 23.08.2019 року після зупинки транспортного засобу, яким він керував, добровільно погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу Драгер. Результат проходження даного огляду був позитивним, однак ОСОБА_1 не погодився із даним результатом, у зв`язку з чим працівниками поліції було правомірно запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження зазначеного огляду.
Як вбачається з відеозаписів, при проходженні медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння лікарем використовувались різні методи дослідження.
Апеляційний суд неодноразово звертав у своїх рішеннях увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і  несе правову відповідальність за правильність свого висновку. (Справа №351/2570/18 Провадження №33/4808/74/2019; Справа № 344/14776/16-п Провадження№ 33/779/18/2017  ; Справа №  344/2124/19 Провадження №  33/4808/192/19)
Зокрема, при проходженні медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер в медичному закладі, результат такого огляду був позитивним 1.16 % проміле. Результат проходження огляду працівником медичної установи було зразу повідомлено ОСОБА_1 .
Після отримання висновку про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення. На відеозаписах зафіксовано про те, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом протоколу, зачитувалась адреса проживання, яка була зазначена зі слів ОСОБА_1 .
Однак, в момент оголошення протоколу ОСОБА_1 не повідомив працівникам  поліції,  що адреса зазначена в протоколі не відповідає дійсності, а номер будинку не відповідає фактичним даним його проживання. Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, вилучено посвідчення водія та видано під його власноручний розпис тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами, вручена копія протоколу про адміністративне правопорушення та відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд , часу та місця його проведення.
Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного мотивованого висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Разом з тим, зі змісту заяви, яку ОСОБА_1 подано 09.01.2020р. вбачається, що він не заперечує щодо правильності висновків суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, однак вважає, що на даний час провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Палюга І.В. також просив скасувати постанову суду першої інстанції у зв`язку з тим, що судом першої інстанції було постановлено незаконне рішення, яким було порушено право на захист ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
При цьому, захисник адвокат Палюга І.В. вказує на те, що він та його підзахисний повністю визнають факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.  
Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП  адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. 
Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.  
Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП 23.08.2019 року, визнав останнього винним у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на нього відповідні стягнення. 
Апеляційним судом було встановлено, що вищевказані висновки суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є обґрунтованими, підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів, які були досліджені судом першої інстанції і не заперечуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисником.  
Апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування судового рішення, яким особу обґрунтовано визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення та яка погоджується з правильністю встановлених судом першої інстанції обставин. 
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що строк на оскарження судового рішення було поновлено з метою забезпечення доступу до правосуддя особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідності перевірки доводів апеляції щодо доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Разом з тим, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. 
Апеляційний суд вважає, що зміна правової позиції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її неявка до суду апеляційної інстанції, додатково свідчать про правильність висновків суду про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на деструктивність та затягування судового розгляду з метою уникнення адміністративної відповідальності, внаслідок закінчення, встановлених законом, строків накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП. 
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду        О.П. Васильєв