ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/2386/19
Головуючий у першій інстанції – Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/314/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,
із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.

учасники справи:
Заступник прокурора Чернігівської області,
позивач: Чернігівська міська рада,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради  на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року (ухвалене о 15:24, повний текст рішення складено 02 грудня 2019 року)  у справі за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради  до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з останньої безпідставно збережені кошти в сумі 212 416,42 грн та судові витрати по сплаті судового збору.
Прокурор вказував, що дана позовна заява подається до суду на захист інтересів держави в особі територіальної громади м. Чернігова, яку представляє Чернігівська міська рада, на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки наведені у позові порушення завдають істотної шкоди економічним інтересам держави через ненадходження коштів  до місцевого бюджету.
Позов обґрунтований тим, що відповідачкою набуто право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 на підставі договору від 12.05.2009 про задоволення вимог іпотекодержателя від ОСОБА_2 . Неодноразові звернення управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 з вимогою оформити право користування земельною ділянкою для експлуатації вказаної адмінбудівлі залишено поза увагою останньої. З часу набуття права власності на об`єкт нерухомості між ОСОБА_1 та Чернігівською міською радою договір оренди земельної ділянки не було укладено, а отже право користування земельною ділянкою до набувача не перейшло. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, прокурор зазначав, що відповідачка, як фактичний користувач земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка без достатньої правової підстави за рахунок власника зберегла у себе кошти, що мала сплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти Чернігівській міській раді. З урахуванням інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та органу фіскальної служби, з посиланням на рішення Чернігівської міської ради, якими затверджувались ставки земельного податку та розмір орендної плати в м. Чернігові, прокурором здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів, що недоотримані місцевим бюджетом при використанні відповідачкою земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 у сумі 212416,42 грн, на підставі якого він просить стягнути зазначені кошти. При цьому, прокурором у позові зазначено, що методика обрахування безпідставно утриманої ОСОБА_1 орендної плати за фактичне використання землі під нерухомістю не відрізняється від обрахування суми як збитків, завданих Чернігівській міській раді, здійснених комісією з визначення розміру збитків, заподіяних порушниками земельного законодавства власникам землі та землекористувачам, що відображено в акті комісії від 04.10.2017 за № 16. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року в задоволенні позову заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Заявник зазначає, що з часу набуття права власності на об`єкт нерухомості ОСОБА_1 з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Чернігівської міської ради не зверталась.
Указує, що судом проігноровано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2012 у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про розірвання договору оренди землі, де одним із доводів позовної заяви було посилання на неможливість укладення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 , як власницею розташованого на ній нерухомого майна.
Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що земельна ділянка не є сформованою, оскільки, ще при укладенні 13.10.2008 договору оренди земельної ділянки площею 0,0579 га по АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 вона вже була сформована з визначенням її зовнішніх меж та кадастровим номером.
Наголошує, що розрахунок безпідставно отриманих ОСОБА_1 коштів здійснено виходячи із витягів про нормативну грошову оцінку земель станом на 01.01.2008, на 01.01.2012, рішення Чернігівської міської ради від 31.03.2011, інформації відділу у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.08.2017 про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.
Звертає увагу, що на вимогу суду позивачем надано розрахунок недоотриманих бюджетом міської ради коштів під об`єктом нерухомості з урахуванням вимог ДБН 360-92**, зазначаючи, що ОСОБА_1 беззаперечно користується земельною ділянкою безпосередньо під об`єктом нерухомості.
Також на вимогу суду надано інформацію ГУ ДФС від 14.11.2019 про розрахунок ставки земельного податку та нормативну грошову оцінку земельної ділянки, і на підставі наданих контролюючим органом даних позивачем обраховано суму несплачених коштів до місцевого бюджету за спірний період. Однак жоден із наданих розрахунків не взято судом до уваги при вирішенні справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Рибалко Н.В., представника Чернігівської міської ради Гладченко Н.Л., які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, представника відповідачки – адвоката Данича О.С., який наголошував на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, зважаючи на наступне. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи в задоволенні позову заступника прокурора Чернігівської області, поданого в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка щодо якої виник спір, не є сформованою, оскільки площа земельної ділянки розміром 0,0579 га не є площею для обслуговування придбаної відповідачкою споруди та не надавалася їй; наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів за користування відповідачкою земельною ділянкою без достатніх на те правових підстав площею 0,0579 га за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 13.10.2008 між Чернігівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки № 2976, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку в місті АДРЕСА_1 для експлуатації приміщення адмінбудівлі з прибудовою по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0579 га, строком на 5 років. Передача земельної ділянки в оренду здійснювалась без розроблення проекту відведення (п. 17 договору). Згідно додатку до договору оренди земельна ділянка має кадастровий номер  7410100000:02:035:0059 (а.с. 24-26).
20.05.2009 між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) було укладено нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким іпотекодавець передав, а іпотекодержатель набув право власності на нежитлову будівлю – адмінбудівлю з прибудовою літ. «А-2», «А1-2», загальною площею 389,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 200-201).
29.07.2009, як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, було проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, загальною площею 389,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 на підставі вищезазначеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с. 16-17). 
27.04.2011 у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 05.04.2011 та 15.04.2011 щодо надання дозволу на складання документації для земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування висланого офісного приміщення, Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради повідомило, що дана земельна ділянка не дає змоги для загрузки та вигрузки товару, у зв`язку з чим управління архітектури та містобудування не може погодити технічну документацію (т. 1 а.с. 127).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2012, яке набрало законної чинності 26.06.2012, задоволено позов ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки. Розірвано договір оренди земельної ділянки № 2976 від 13 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Чернігівською міською радою. Даним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , 18.04.2012 звернулась до Чернігівської міської ради з заявою про погодження технічної документації із землеустрою з метою укладення договору оренди земельної ділянки для експлуатації адмінбудівлі з прибудовою, що на ній розташовані (а.с. 18-19).
Таким чином, у справі встановлено, що ОСОБА_1 з 2009 року є власницею нежитлової будівлі, загальною площею 389,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .
Головним управлінням ДФС у Чернігівській області листом від 18 вересня 2017 року за № 3835/9/25-01-13-03-09 повідомлено Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради, що по платнику ОСОБА_1 нарахування проводилось 1 раз на рік по податковому повідомленню-рішенню, відповідно до податкового повідомлення-рішення сума податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2014 рік – 11 282,39 грн; заборгованість згідно інтегрованої картки платника, по платежу земельний податок з фізичних осіб у громадянки ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2017 року складає 11 282,39 (а.с. 27, 28).
На заяву Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради № 4931 від 10 серпня 2017 року про надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2014, 01.01.2015, 01.01.2016, 01.01.2017 кадастровий номер: не визначено; місце розташування - АДРЕСА_1 ; категорія земель – землі житлової та громадської забудови; цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; площа земельної ділянки – 579 кв. м (а.с. 29-30), відділом у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом № 18-25-0.36-107/109-17 від 22 серпня 2017 року надано інформацію (а.с. 31) про те, що середня вартість 1 кв.м земель м. Чернігова становить 176,39 грн/кв.м. Земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , отже відноситься до 35-ї економіко-планувальної зони м. Чернігова, коефіцієнт Км2 для якої становить 3,09.
Згідно з інформацією, що наведена у зазначеному листі, нормативна грошова оцінка 1 кв. м даної земельної ділянки становить:
станом на 01.01.2014 – 1 771,40 грн;
станом на 01.01.2015 – 2 212,47 грн;
станом на 01.01.2016 – 3 179,80 грн;
станом на 01.01.2017 – 3 360,34 грн.
Рішенням Чернігівської міської ради восьмої сесії шостого скликання від 28.04.2011 затверджено Положення про порядок визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам в місті Чернігові (т. 1 а.с. 32-36).
Рішенням Чернігівської міської ради одинадцятої сесії шостого скликання від 29.07.2011 затверджено ставки земельного податку та встановлено розмір орендної плати в місті Чернігові (т. 1 а.с. 69-70).
Рішенням Чернігівської міської ради сорок сьомої сесії шостого скликання від 30.01.2015 встановлено на території міста Чернігова місцеві податки та затверджено розміри їх ставок, затверджено порядок обчислення та сплати місцевих податків, зокрема, Положення про плату за землю згідно з додатком 4 до цього рішення (т. 1 а.с. 71-74).
Рішенням Чернігівської міської ради від 21.04.2017 № 19/VIІ-16 внесено зміни і доповнення до рішення міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки» (47 сесія 6 скликання) зі змінами і доповненнями (49 сесія, 53 сесія 6 скликання, № 3/VІІ-ІІ, № 13/VІІ-20, № 14/VІІ-20, № 16/VІІ-2), яким внесено зміни до Положення про плату за землю (т. 1 а.с. 75-76).
08.11.2016 Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради направлено Філатовій Л.В. лист за № 6649 про необхідність оформлення права користування земельною ділянкою із роз`ясненнями про направлення до міської ради клопотання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 із зазначенням орієнтовної площі земельної ділянки та її цільового призначення і наданням відповідних документів. Аналогічного змісту лист був направлений ОСОБА_1 09.03.2017 за № 1957 (т. 1 а.с. 20-23).

14.12.2016 за № 11325-вих16 Чернігівською місцевою прокуратурою направлено Чернігівському міському голові Атрошенку В.А. лист з  пропозицією вжити невідкладних заходів із приведення у відповідність до норм чинного законодавства використання земель комунальної власності, зокрема щодо укладення договорів оренди землі із власниками об`єктів нерухомості, нарахування та стягнення упущеної вигоди за її використання без правовстановлюючих документів (т. 1 а.с. 48-49).
Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27.07.2017 № 326 утворено комісію з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам (т. 1 а.с. 37).
Згідно попереднього розрахунку суми збитків при використанні земельної ділянки, площею 0,0579 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 з порушенням законодавства розмір збитків за період з 01.09.2014 по 31.08.2017 визначено у сумі 186 474,59 грн (т. 1 а.с. 38), тобто у тій самій сумі, що була визначена прокурором при звернені до суду при обрахуванні безпідставно утриманої ОСОБА_1 орендної плати за фактичне використання землі під нерухомістю.
Листами від 13.09.2017 № 5668 та № 5669 ОСОБА_1 були направлені повідомлення про місце, час та дату засідання комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, на якому  розглядатиметься питання визначення суми збитків, нанесених міській раді при використанні спірної земельної ділянки, із зазначенням про обов`язкову присутність відповідачки (т. 1 а.с. 39-42).
Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 31.10.2017 № 471 затверджено акт комісії про визначення збитків власнику землі в особі Чернігівської міської ради на території Чернігівської міської ради № 16 від 04.10.2017, згідно якого збитки за використання земельної ділянки, площею 0,0579 га по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 з порушенням земельного законодавства за період з 01.09.2014 по 31.08.2017 становлять 186 474,59 грн (т. 1 а.с. 43-44).
Копії вищевказаних рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 31.10.2017 № 471 та акту комісії № 16 від 04.10.2017 були направлені ОСОБА_1 02.11.2017 з пропозицією розглянути їх в 10-денний термін з дня надходження повідомлення та поінформувати про результати їх розгляду (визнання вимог чи відмова добровільно відшкодувати збитків) письмово (т. 1 а.с. 45-46).
02.04.2018 виконавчий комітет Чернігівської міської ради направив на адресу Прокуратури Чернігівської області лист за № 1-28/380 про вжиття заходів реагування (т. 1 а.с. 11-15), згідно якого, з метою вжиття заходів стягнення в судовому порядку завданих збитків у формі несплаченої орендної плати (упущеної вигоди), Чернігівська міська рада надала матеріали щодо використання ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів. У листі зазначено, що ОСОБА_1 є власницею нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 . Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради вживалися заходи інформування останньої про необхідність оформлення земельної ділянки, однак листи міської ради були залишені без розгляду і відповідні клопотання чи заяви щодо оформлення права використання земельної ділянки ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради не направлялись. У зв`язку із зазначеним міською радою були нараховані збитки, які нанесені та підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 у зв`язку з використанням земельної ділянки по АДРЕСА_1 , без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону, однак сума завданих збитків до міського бюджету в добровільному порядку боржником не сплачена.
29.05.2018 у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо проведення землевпорядних робіт по встановленню меж земельної ділянки загальною площею 0,0579 га за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_3 повідомив, що встановити площу користування земельною ділянкою кадастровий номер 7410100000:02:035:0059 площею 0,0579 га на даний час не представляється можливим, оскільки інженером-землевпорядником був здійснений вихід за вказаною адресою, де оглядом встановлено, що територія вказаної земельної ділянки не огороджена, на ній з чотирьох сторін маються об`єкти загального користування, такі як чисельні ґрунтові доріжки, заасфальтовані пішохідні дороги та проїжджа дорога для вантажного пожарного та іншого транспорту для обслуговування суміжних будинків, зелені насадження, а також численні комунікаційні шахти, які використовуються для обслуговування тепловодопостачання та радіотелефонного зв`язку прилеглих до будинку. Крім того, з правої сторони будівлі загальний проїзд частково перекриває крильце аптеки, розташованої в будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 126).
22.04.2019 Прокуратура Чернігівської області звернулася до Чернігівської міської ради з проханням вжити заходів до направлення в порядку досудового врегулювання спору збільшеного розрахунку недоотриманих міським бюджетом коштів відповідачці, у відповідь на яке виконавчий комітет Чернігівської міської ради направив лист від 19.05.2019 № 562/2-08вих/02/268/20/вх/03 про збільшення та уточнення позовних вимог, зазначивши про збільшення суми стягнення з ОСОБА_1 з 186 474,59 грн до 212 416,42 грн (т. 1 а.с. 94-97).
02.05.2019 Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради направлено Філатовій Л.В. повідомлення № 750/ІН/ 2-08/2019 про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за рахунок Чернігівської міської ради при використанні земельної ділянки площею 0,0579 га по АДРЕСА_1 за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 в сумі 212 416,42 грн (т. 1 а.с. 77-78).
14.11.2019 Чернігівське управління ГУ ДПС у Чернігівській області у відповідь на лист Прокуратури Чернігівської області повідомило, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 13.10.2008 № 2976 та додаткової угоди до нього від 01.02.2012, які укладались ОСОБА_2 для експлуатації адмінбудівлі з прибудовою по АДРЕСА_1 , площею 0,0579 га, цільове функціональне призначення земельної ділянки – землі комерційного використання (п. 14 договору оренди), нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2017 з урахуванням коефіцієнтів індексації становила 2 140 436,66 грн. Також повідомлено, що відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017, яке набрало чинності 01.01.2018, затверджено нову технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Чернігова, в зв`язку з чим для визначення розміру плати за землю в 2018 році необхідні дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2018, яка проводиться територіальними органами Держгеокадастру (т. 1 а.с. 206).
Листом від 22.02.2019 № 05/3-1468-2019 Прокуратура Чернігівської області повідомила Чернігівську міську раду про звернення прокуратури області, відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 186 474,59 грн, який для розгляду буде направлено до Деснянського районного суду м. Чернігова (т. 1 а.с. 51-52).
29.10.2019 на вимогу суду заступником прокурора Чернігівської області надано розрахунок суми недоотриманих коштів з урахуванням виключно об`єктів нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці за адресою по АДРЕСА_1 з урахуванням ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», розмір яких складає 140 357,35 грн. Вихідні дані для розрахунки визначені: 0,0386 га – площа земельної ділянки під об`єктами нерухомості з урахуванням вимог ДБН 360-92**; нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2014 (1 771,40 грн); на 01.01.2015 (2 212,47 грн); на 01.01.2016 (3 179,80 грн); на 01.01.2017 (3 360,34 грн) із посиланням на лист відділу у м. Чернігові Головного Управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.08.2017 (а.с. 183-194). 

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1212 цього кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).
Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 95 Земельного кодексу України).
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Не вважається порушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розміщене це нерухоме майно.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і № 922/5468/14.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 2009 року є власницею нежитлової будівлі, загальною площею 389,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому судом встановлено, що попередній договір оренди земельної ділянки № 2976 від 13 жовтня 2008 року площею 0,0579 га, укладений між ОСОБА_2 та Чернігівською міською радою розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2012, яке набрало законної чинності 26.06.2012.
Виникнення у відповідачки права власності на вказаний об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення у неї права оренди земельної ділянки, оскільки таке право виникає лише на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачкою, ОСОБА_1 не було оформлено права користування земельною ділянкою, зокрема не укладено відповідного договору оренди з Чернігівською міською радою та не здійснено державної реєстрації такого права.
Таким чином, відповідачка протягом певного часу користується земельною ділянкою, яка знаходиться під об`єктом нерухомості, та яка необхідна для їх обслуговування, без достатньої правової підстави.
Отже, за наведених обставин, відповідачка, яка без достатньої правової підстави за рахунок власника землі зберегла у себе кошти, які мала сплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти Чернігівській міській раді на підставі частини першої ст. 1212 ЦК України. 

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
За змістом ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
За змістом ч. 2 ст. 2 ЗК України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Статтею 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Статтею 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється:
у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Статтею 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади  або органами місцевого самоврядування. 
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
формування нової земельної ділянки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка, щодо якої виник спір, не є сформованою. 
Як вбачається з правовстановлюючих документів, відповідачці на праві власності належить нежитлова будівля, загальною площею 389,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на спірній земельній ділянці. Прокурор, обґрунтовуючи заявлені вимоги та звертаючись з апеляційною скаргою, посилався на те, що земельна ділянка, безпідставно збережені кошти за яку слід стягнути, сформована як об`єкт цивільних прав, її межі визначені, кадастровий номер присвоєний, виходячи при цьому із даних, за яких було укладено договір оренди 13.10.2008 із попереднім власником нерухомості ОСОБА_2 .
Із технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки за зазначеною вище адресою ОСОБА_2 вбачається, що останньому була надана в оренду земельна ділянка площею 0,0579 га, з яких під будівлями - 0,0265 кв.м, під проїздами та проходами 0,0314 кв.м (т. 1 а.с. 136-152).
Згідно наданого прокурором розрахунку суми недоотриманих коштів з урахуванням виключно об`єктів нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці за адресою по АДРЕСА_1 з урахуванням ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»  площа земельної ділянки під об`єктами нерухомості з урахуванням вимог ДБН 360-92** визначена у розмірі 0,0386 кв.м.
Таким чином, розміри земельної ділянки під нерухомістю в розрахунках прокурора не відповідають площі нежитлової будівлі, що визначена в правовстановлюючих документах. 
Крім того, дії Чернігівської міської ради щодо спонукання відповідачки оформити право користування земельною ділянкою, свідчать про те, що вона не є сформованою. Зокрема, у листах позивача від 08.11.2016 та 09.03.2017 на адресу відповідачки, останній наголошував на необхідності звернення  ОСОБА_1 до міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , який в силу ст. 123 ЗК України розробляється у разі формування нової земельної ділянки.
Також, при зверненні Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради 10.08.2017 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із проханням про надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по АДРЕСА_1 вказано, що кадастровий номер земельної ділянки не визначено, що свідчить про її не сформованість.
Крім того, за змістом ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що позивачем неправильно визначений розмір земельної ділянки, оскільки в силу ст. 120 ЗК України земельна ділянка, що знаходиться безпосередньо під об`єктом нерухомості та під прилеглою територією і включена до загальної площі спірної земельної ділянки (площею 0,0579 га) не могла бути надана відповідачці в оренду або перебувати в її користуванні. Відповідно позивачем неправильно визначений розмір земельної ділянки, щодо якої відповідачка мала укласти договір оренди, а відтак неправильно обрахований та заявлений до стягнення розмір безпідставно збережених коштів.

За змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України і частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до частин 1-2 статті 15, частини 2 статті 18 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. 
Отже, нормативна грошова оцінка є основою визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Згідно з частинами 1, 2 статті 20, частини 1 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» за результатами, зокрема нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з, зокрема, нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.
Таким чином, належним доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, є лише витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, а не довідки, листи тощо, надані відповідним органом.
Обґрунтовуючи надані до суду першої інстанції розрахунки безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без достатніх на те правових підстав, позивач посилався на інформацію Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та органу фіскальної служби, з посиланням на рішення Чернігівської міської ради, якими затверджувались ставки земельного податку та розмір орендної плати в м. Чернігові, та в апеляційній скарзі наголошував, що розрахунок безпідставно отриманих ОСОБА_1 коштів здійснено виходячи із витягів про нормативну грошову оцінку земель станом на 01.01.2008, на 01.01.2012, рішення Чернігівської міської ради від 31.03.2011, інформації відділу у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.08.2017 про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.

Наведені у вказаних документах дані щодо нормативної грошової оцінки 1 кв. м земельної ділянки є узагальненими, вирахувані позивачем арифметично і не у відповідності до положень ст.ст. 15, 18, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель». У листі відділу у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.08.2017 вказана середня вартість 1 кв.м земель м. Чернігова в сумі 176,39 грн/кв.м. та зазначено нормативно грошову оцінку кв.м спірної земельної ділянки станом на 01.01.2014, 01.01.2015, 01.01.2016 та 01.01.2017 з умовою, якщо для земельної ділянки присвоєно код КВЦПЗ 03,07.
Витяг про нормативну грошову оцінку земель станом на 01.01.2008 (т. а.с. 145 зворот) надавався при оформленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 , а витяг про нормативну грошову оцінку земель станом на 01.01.2012, на який посилається позивач, у матеріалах справи взагалі відсутній.
Таким чином, є голослівними доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок безпідставно отриманих ОСОБА_1 коштів здійснено виходячи із витягів про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, оскільки таких позивачем не надано, відповідних клопотань з цього приводу не заявлялось.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний /постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17/.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, — із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, вищевказаних норм чинного законодавства, саме позивач повинен довести правомірність визначення суми безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .
На виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивачем витягів з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, що, у свою чергу, є необхідним для визначення розміру безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, в розпорядження суду не надано.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів за користування відповідачкою земельною ділянкою за вказаною вище адресою без достатніх на те правових підстав за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами.
Наведені позивачем доводи та проведені розрахунки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення, особливо якщо це стосується стягнення коштів.

Доводи заявника про те, що з часу набуття права власності на об`єкт нерухомості ОСОБА_1 з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Чернігівської міської ради не зверталась, не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів справи встановлено, що 05.04.2011 та 15.04.2011 ОСОБА_1 зверталася до Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради із заявами про надання дозволу на складання документації для земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування приміщення, за якими їй було повідомлено про відсутність можливості погодити технічну документацію. Із рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2012 вбачається, що  ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , 18.04.2012 зверталась до Чернігівської міської ради з заявою про погодження технічної документації із землеустрою з метою укладення договору оренди земельної ділянки для експлуатації адмінбудівлі з прибудовою, що на ній розташовані. 
Не є слушними доводи апеляційної скарги про те, що суду було надано інформацію ГУ ДФС від 14.11.2019 про розрахунок ставки земельного податку та нормативну грошову оцінку земельної ділянки, і на підставі наданих контролюючим органом даних позивачем обраховано суму несплачених коштів до місцевого бюджету за спірний період, оскільки, як зазначалось вище, належним доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, є лише витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, а не довідки, листи тощо, надані відповідним органом. 
Не може бути підставою для задоволення позовних вимог розрахунок недоотриманих бюджетом міської ради коштів під об`єктом нерухомості з урахуванням вимог ДБН 360-92**, зважаючи на те, що земельна ділянка під належним ОСОБА_1 на праві власності об`єктом нерухомості не є сформованою.
Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги позивачів без задоволення, а рішення районного суду – без змін.
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року.

Головуючий                                         Судді: