ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Херсон
справа № 647/1907/19 
провадження № 22-ц/819/262/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Геленко А.М., 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Бериславського районного суду Херсонської області у складі судді Кириленко М.О. від 17 жовтня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України, 
встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла  ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України, зазначивши, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, в Херсонській області, де постійно проживав станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, а у 2007 році отримав громадянство Російської Федерації.
У 1998 році у нього на території України народився син ОСОБА_3 , який отримав паспорт громадянина Російської Федерації у 2012 році.
Відомості про зареєстроване місце проживання сина на території України відсутні, і це перешкоджає встановити його належність до громадянства України.
Посилаючись на те, що встановлення факту проживання на території України у певний період дасть можливість його сину на законних підставах отримати паспорт громадянина України в порядку, визначеному пунктом першим частини першої статті третьої Закону України «Про громадянство України», заявник просив суд, встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, 13 листопада 1991 року та 20 червня 1998 року.
Рішенням суду від 17 жовтня 2019 року заяву задоволено.
В апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання заявника на території України у наведений ним період, не відповідають обставинам справи та суперечать положенням статті 3 Закону України «Про громадянство України», яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а встановлення даного факту не має правового значення для встановлення належності ОСОБА_3 до громадянства України.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08. 1991 року, 13.11.1991року та станом на дату народження його сина-20.06.1998 року. Встановлення такого факту дасть можливість його сину на законних підставах отримати паспорт громадянина України в порядку, визначеному пунктом першим частини першої статті третьої Закону України «Про громадянство України».
В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Бериславі Бериславського району Херсонської області.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Нова Каховка Херсонської області народився син заявника- ОСОБА_3 .
10 січня 2007 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Російської Федерації та починаючи з 09 вересня 2008 року його зареєстрованим місцем проживання є м.Нягань Ханти-Мансійського автономного округу-Юрге (а.с.5).
Із копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Бериславськими районним військовим комісаріатом Херсонської області, вбачається, що він перебував на обліку у Бериславському РВК Херсонської області в період з 10.04.1990 року по 24.02.1993року.
Факт проживання заявника в м.Бериславі у спірний період підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Встановлення факту проживання на території України у наведений вище період заявник мотивує необхідністю отримання сином ОСОБА_3 громадянства України, стверджуючи, що у інший спосіб підтвердити цей факт неможливо, оскільки відомості про його зареєстроване місце проживання на території України відсутні.
За змістом глави шостої ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про громадянство України», на яку послалися заявник та суд в обґрунтування своїх доводів та висновків, громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;  4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
 Указом Президента України №215/2001 від 27.03.2001 року затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі-Порядок), який відповідно до Закону України "Про громадянство України" (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Відповідно до положень зазначеного Порядку для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України або виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом ІІ цього Порядку.
Заяви з питань громадянства оформлюються:
про прийняття до громадянства України та про вихід з громадянства України - на ім`я Президента України;
про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи;
про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи;
про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, - на ім`я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи;
про перевірку належності до громадянства України особою, яка перебуває за кордоном, - на ім`я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем перебування особи;
про оформлення набуття громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, - на ім`я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.
Заяви та інші документи з питань громадянства подаються:
особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні;
особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи;
особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи ( пункти 2,4 Порядку).
Із матеріалів справи вбачається, що син заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м.Нова Каховка Херсонської області, проживає в м.Нягань Ханти-Мансійського округу-Юрге, Російська Федерація, та йому 03.07.2012 року на підставі Закону РРФСР «Про громадянство РРФСР» видано паспорт громадянина Російської Федерації (а.с. 13-14).
Лист Консульства України в м.Єкатеринбурзі від 27.03.2019 року №6118/26-500-1112 на ім`я ОСОБА_3 , копія якого надана суду, свідчить про те, що ОСОБА_3 звернувся до консульської установи України за місцем постійного проживання щодо встановлення чи перевірки належності до громадянства України (а.с. 15-16).
Однак Законом України «Про громадянство України» закріплено принцип єдиного громадянства- громадянства держави Україна, а положення статті 3 цього Закону, на яку послався суд в обґрунтування своїх висновків, щодо належності до громадянства України стосуються виключно осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР, не документувалися паспортом громадянина України чи паспортом громадянина України для виїзду за кордон та на теперішній час не є громадянами інших вже незалежних держав.
Так, відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановлення належності до громадянства України стосується:
а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:
осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;
осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;
б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункт у;
в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.
Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.
Саме для встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України» зазначеним вище Порядком передбачено подання, серед інших документів, судових рішень про встановлення юридичного факту постійного проживання особи, в тому числі батьків (одного з них) на території України станом на 24.08.1991 року чи їх проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.
Факт проживання заявника на території України станом на 20 червня 1998 року (день народження сина) правового значення для встановлення належності до громадянства України взагалі не має.
Таким чином, дія статті 3 Закону України «Про громадянство України» не поширюється на заявника, тому від юридичних фактів, щодо встановлення яких він звернувся до суду, не залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав ОСОБА_1 чи його сина, а отже,- такі факти не мають юридичного значення та не підлягають встановленню судом. 
Що ж стосується права сина заявника отримати на законних підставах паспорт громадянина України, як про це зазначив суд в рішенні, то реалізація цього права можлива лише шляхом набуття громадянства України у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 з подальшими змінами.
Для оформлення набуття громадянства України за народженням або за територіальним походженням (статі 7,8 Закону) особа повинна підтвердити ненабуття громадянства іншої держави за народженням, а у випадку наявності іноземного громадянства,- подати до компетентного органу зобов`язання припинити іноземне громадянство.
 Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;
При цьому підтвердження юридичних фактів, що є предметом встановлення в даній справі, не вимагається.
Суд на наведені положення норм матеріального права та заперечення представника Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області не зважив, з якою метою ОСОБА_3 (син заявника) звернувся до Консульства України в Єкатеринбурзі не з`ясував та його наміри щодо іноземного громадянства не перевірив і в результаті дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання на території України у наведений ним період.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви з наведених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області задовольнити.
Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                              Л.В. Пузанова

Судді:                                                                І.В. Склярська

                         Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова