КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/34868/19                                                                              Головуючий у І інстанції - Осаулова А.А.  
апеляційне провадження №22-ц/824/1235/2020                                     Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
28 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
за участю секретаря  Покраси В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року  у справі за позовом  ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайловський» про стягнення коштів пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків за невиплату депозитного вкладу, -
                   
                                                                 встановив:
       ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайловський» про стягнення коштів пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків за невиплату депозитного вкладу.
 В обґрунтування позову зазначає, що 24 січня 2019 року рішенням Окружного адміністративного суду у справі №826/10043/17 позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича щодо не включення інформації про банківський рахунок № НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 130 327,86 грн.
 
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про банківський рахунок № НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 130 327,86 грн.
 30 травня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича - залишено без задоволення, арішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2019 року залишено без змін.
Позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з листом щодо повернення коштів на відшкодування за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 130 327,86 грн.
 
09 серпня 2019 року позивач отримав кошти на відшкодування за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 130 327,86 грн. 
 
         Виплата гарантованої суми згідно спеціального ЗУ "Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб" та інформації на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіброзпочалась 15 липня 2016 року, а отримати свої кошти вкладник зміг через три роки лише після визнання незаконної бездіяльності з боку Фонда гарантування вкладів фізичних осіб за рішенням суду 09 серпня 2019 року.
 
       Посилаючись на вищевикладене та положення ст. 625 ЦК України вказує на право про стягнення інфляційних витрат і 3% річних, яке виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. На підставі викладеного просив позов задовольнити. 
     Відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що вказана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства із урахуванням судової практики Верховного суду. Зокрема, представник зазначив, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі №4452) є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин і за його вимогами Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функцію державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно здійснення гарантованих виплат і коштів фінансових санкції у вигляді інфляції та трьох відсотків річних є публічно-правовими та належать до юрисдикції адміністративних судів. Відтак, наявні підстави для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у справі у зв`язку з тим, що за умовами п.1 ст.19 ЦПК України вказаний спір не належить до цивільно-правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
     Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року провадження у справі закрито.
      Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Середа ОСОБА_2   інтереси якого представляє адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
    Апеляційну скаргу мотивувала тим, що спір, який виник між ним та відповідачем, має приватноправовий характер та не належить до юрисдикції  адміністративних судів. В позовній заяві відсутні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. 
     Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинстваі посилається на  висновки викладені в постанові Великої Палати ВС від 12.04.2018 року у справі №820/11591/15.
  Вказує, що фонд гарантування вкладів  в данному випадку не виступає у  вказаному спорі як сторона цивільно-правового спору, оскільки відповідно до норм спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснює владні повноваження у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема вчиняє дії та приймає рішення в межах своїх повноважень визначених чинним законодавством.
        Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.
       На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року Хе 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року Хе 812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та рішення від 13 червня 2016 року Хе 991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня по 22 червня 2016 року.
        Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року Хе 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року Хе 1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П.
       Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01вересня 2016 року Хе 1702 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. з 05 вересня 2016 року.    
     24 січня 2019 року рішенням Окружного адміністративного суду у справі №826/10043/17 позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. щодо не включення інформації про банківський рахунок № НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму - 130 327,86 грн., а також зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про банківський рахунок № НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму - 130 327,86 грн.
         Вказане рішення набуло законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду 30.05.2019 року.
        За наслідками звернення до відповідача за отриманням вказаних коштів, їх відшкодування лише 09.08.2019 року ОСОБА_1 отримав у повному обсязі, тобто лише через три роки з того часу , як почались виплати та тривала протиправна бездіяльність відповідача.
Наведені вище обставини стали підставою для подання до суду позивачем в порядку цивільного судочинства позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайловський» про стягнення коштів пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків за невиплату депозитного вкладу.  
      Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб загальні суми пені у розмірі подвійної ставки НБУ, 3% річних та інфляційних збитків, а всього у сумі - 114 960,49 грн., тобто кошти за порушення, на його думку, строків виконання грошового зобов`язання, визначених ст.26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Водночас, ч.5 ст. 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно- правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Аналіз наведених норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку, що в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.
Крім того, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Натомість, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних втрат та 3 % річних за простроченім грошового зобов`язання за період після виплати Фондом відшкодування за вкладами стосуються безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних із виплатою вкладнику відшкодування за вкладами.
Вказаний висновок суду ґрунтувався на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 05.09.2019 року у справі № 761/11256/17.
В той же час, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 826/12003/16 позови до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо ці вимоги не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Таким чином, заявлені позивачами вимоги за своїм змістом, а також суб`єктним складом є цивільними, стосуються приватноправових відносин і згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження у справі, що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Враховуючи, що висновок суду про необхідність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства не відповідає встановленим обставинам, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна задовольнити.  
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду .
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено  29 січня  2020 року

Суддя-доповідач                                                      В.В. Гуль
 
Судді                                                                         Л.П. Сушко
 
                                                                                   О.І. Сліпченко