Єдиний унікальний номер 233/2216/19 
Номер провадження 22-ц/804/695/20        

Донецький апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року                               
м. Бахмут
Справа № 233/2216/19
Провадження № 22-ц/804/695/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     Біляєвої О. М. (суддя-доповідач),      Папоян В. В.,     Хейло Я. В.,
секретар судового засідання   - Сергєєва К. О.,
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Мартиненко В. С. від 11 листопада 2019 року, ухвалене в м. Костянтинівці Донецької області, дата складення повного рішення – 21 листопада 2019 року,  
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» (далі – ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю).
Позов мотивовано тим, що 01 лютого 2014 року між позивачем та   ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 144, відповідно до якого позивачу в оренду строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів.
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» виконує умови договору, використовує земельну частку (пай) та сплачує на користь ОСОБА_1 орендну плату.
Відповідач на порушення пункту 3.1 укладеного договору не повідомив ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про виділення йому земельної ділянки в натурі.
Посилаючись на абзац 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», позивач просив визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»  та ОСОБА_1 , на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га) в запропонованій редакції.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2019 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 .
Під час розгляду справи у вересні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , пред`явив зустрічний позов про розірвання договору оренди земельної частки (паю), посилаючись на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був дійсним до виділення власнику земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) земельної ділянки та видачі йому державного акту на право власності на землю. Після виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2019 року первісний позов задоволений частково.
Визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га за орендарем Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладеного між  Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» і   ОСОБА_1 , зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 144.
В частині позовних вимог щодо визнання договору оренду землі перекладеним відмовити.
У задоволенні  зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні правові підстави для визнання права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га за орендарем, оскільки відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про державну реєстрацію речового права ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» порушує його права. Вимога про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 01.02.2014 на договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах не підлягає задоволенню з огляду на відсутність волевиявлення  обох сторін договору оренди земельної частки (паю) на його переукладення або зміну.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що не встановлено наявність визначених Законом України «Про оренду землі», зокрема статтями 31, 32, підстав для припинення договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку  подав апеляційну скаргу,  в якій просив скасувати рішення в частині задоволення первісного позову та вирішення зустрічного позову з підстав  порушення судом норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення поданого ним позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення порушив принцип диспозитивності, оскільки ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» не пред`являв вимогу про визнання за ним права оренди земельної ділянки. При цьому визнання права на оренду можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін договору, проте       ОСОБА_1 не має такого наміру. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд не урахував, що договір оренди паю та договір оренди земельної ділянки  є самостійними договорами з різним предметом і сторонами, оскільки за договором оренди паю предметом договору є пай, а сторонами – власник сертифіката на цей пай та його орендар. Суд першої інстанції також не зважив на те, що виділення земельної ділянки в натурі є умовою припинення договору оренди паю, тому з моменту виділення належної ОСОБА_1 земельної ділянки у натурі (на місцевості) та реєстрації ним свого права власності на таку земельну ділянку, сертифікат, на підставі якого укладений договір оренди паю, втратив чинність, а спірний договір є припиненим. 
Окрім цього, в скарзі зазначено, що у разі відмови орендаря розірвати договір право власника земельної ділянки на землю підлягає захисту  в загальному порядку, визначеному статтями 31, 32 Закону України «Про оренду землі». Внаслідок помилкового тлумачення правових норм суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди паю.
Апеляційна скарга на рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю)  учасниками справи не подана.
ПрАТ «АПК-Інвест» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.
Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області та     ОСОБА_2 , які отримали копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги і доданими до неї документами, не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» - адвокат Різниченко О. О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Інші учасники справи не з`явилися в судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені. ОСОБА_1 і  Костянтинівська районна державна адміністрація подали заяви про розгляд справи за їх відсутності (ас. 62, 65-67, 69 т. 2). Відповідно до вимог частини другої статті 372  ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві ПрАТ «АПК-Інвест» обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Під час розгляду справи, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та   ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 144, відповідно до якого позивачу в оренду строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів.
Пунктом 2.3. Договору встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою Сторін. Договір оренди переукладається Сторонами за Договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України.
Того ж дня сторони договору підписали акт прийому-передачі земельної частки (паю).
Відповідно до розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 23 квітня 2014 року № 180 затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадянам – власникам сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) КСП «Червона Зірка» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.  Надати у власність та виділити в натурі (на місцевості) земельні ділянки у власність загальною площею 110,4285 га, з них рілля 110,4285 га, громадян в кількості 24 особи, які виявили бажання вийти з членів КСП «Червона Зірка» Білокузьминівської сільської ради у розрізі власників землі.
До цього розпорядження 02 січня 2018 року були внесені зміни розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації № 2 щодо часу реєстрації правовстановлюючих документів на право власності на землю.
11 січня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  зареєстровано право власності  ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га, яка на підставі договору оренди земельної частки (паю) використовується ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ».
На протязі 2014 – 2018 років позивач належним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати орендної плати на користь ОСОБА_1 , що підтверджується копіями платіжних документів.
Суд також встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га, строком на 49 років. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в цивільній справі № 233/5050/18 від 19 лютого 2019 року, що набрало законної сили 26 березня 2019 року,   вказаний договір визнаний недійсним, а  запис про його державну реєстрацію скасований. 
Матеріалами справи підтверджується, що 18 лютого 2019 року  ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» через засоби поштового зв`язку направляло ОСОБА_1 лист від 15.02.2019     № 177 з пропозицією переукласти договір оренди земельної частки (паю) на договір оренди земельної ділянки  разом з проектом. Відправлення повернуто без вручення за закінченням терміну зберігання.
Частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
У справі встановлено, що позивач уклав договір оренди з ОСОБА_1 , як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1    правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно – земельну ділянку кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га (право власності  зареєстровано 11 січня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що відповідає пункту 17 Розділу X  «Перехідні положення» ЗК України.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня  2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого   2000 року за                    № 101/4322, визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.
При відмові орендаря розірвати цей договір та припинити користування земельною ділянкою право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.
Згідно з частинами другою – четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня                       2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди  землі суди  повинні  враховувати,  що  згідно  з  пунктом  2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України  23 лютого  2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки  в  натурі  (на місцевості) і одержання державного акту на право   приватної   власності   на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю  вона набуває  статусу  власника  земельної  ділянки,  у  зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди,  а  тому договір  оренди  земельної  частки (паю) припиняється.  Враховуючи вимоги статей 203,  215 ЦК України про  недійсність  правочину, переукладення   договору оренди земельної частки (паю)  після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і  одержання власником земельної частки  (паю)  державного акту на  право власності  на земельну  ділянку можливе лише  за   наявності волевиявлення  на  те  сторін.
Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що з часу отримання             ОСОБА_1    правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно – земельну ділянку з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014  року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , слід вважати припиненим.
При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та   ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167сво06, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18,  від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року              № 484/4067/18.
За таких обставин і з урахуванням того, що суд попередньої інстанції неправильно тлумачив вищенаведені правові норми, необґрунтованим є висновок про те, що відсутні правові підстави для розірвання договору оренди земельної частки (паю), а тому слід визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га за орендарем.
При цьому судом залишено поза увагою, що статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.
Проте, як встановлено судом, волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договору відсутнє.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає обґрунтованим довід скарги, що відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договорів є підставою для їх припинення. Оскільки з часу отримання                  ОСОБА_1    правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно – земельну ділянку кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, для укладення (переукладення) договору оренди земельної ділянки необхідно його волевиявлення. 
Відповідно до абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», на який ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» посилається у відзиві на апеляційну скаргу, після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», крім іншого, зазначило, що вказана норма є імперативною і з її змісту вбачається, що переукладення договору оренди землі є обов`язком, а раніше укладений договір може бути змінений лише за згодою сторін. При цьому позивач зазначив, що виділ земельної ділянки в натурі (на місцевості)  і відсутність волевиявлення власника не є підставою для автоматичного припинення раніше укладеного договору оренди земельної частки (паю),
Проте суд апеляційної інстанції відхиляє цей аргумент відзиву, оскільки він є необґрунтованим і фактично зводиться до помилкового тлумачення вищенаведених правових норм. 
Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є  диспозитивність.
За правилом частини  першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, яка у тому числі  передбачає визнання права.
З огляду на позову заяву,  ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» просило визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»  та ОСОБА_1 , на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га) в запропонованій ним редакції.
Під час розгляду справи позивач не змінював предмет та підставу позову.
Отже, ухваливши рішення про визнання за орендарем права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га, суд порушив принцип диспозитивності і вимоги статті 5 ЦПК України.
З наведених підстав суд апеляційної інстанції довід скарги про вихід суду за межі позовних вимог, заявлених ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», та визначення у своєму рішенні способу захисту – визнання права, який визначений законом, визнає обґрунтованим, а аргумент відзиву про додержання судом вимог ст. 13 ЦПК України - безпідставним.
Щодо посилання ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Питання, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, вирішує суд під час ухвалення рішення відповідно до вимог статті 264 ЦПК України.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. При цьому суд відповідно до норм процесуального законодавства самостійно визначає, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а не визначає спосіб захисту. 
Саме такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду,   розглянувши 04 грудня 2019 року вимоги  щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї (справа                                № 917/1739/17).
З урахуванням наведеного, а також, що після набуття ОСОБА_1 статусу власника земельної ділянки змінився предмет оренди і статус сторін договору оренди, колегія суддів приймає довід скарги про неврахування судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 серпня 2019 року у справі   № 484/4135/18 та постанові від 30.10.2019 у справі № 61-11971св19. При цьому суд відхиляє аргумент відзиву, що постанови у  вказаних справах не містять висновку щодо застосування абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», на який посилався позивач в обґрунтування позовних вимог, а тому не може бути врахований  висновок, викладений у цих постановах. 
Таким чином, суд першої інстанції, порушивши норми процесуального права і  неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за орендарем права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:16:000:0122 площею 3,8979  га і відмови в задоволенні зустрічного позову. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення  норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального  права.
Отже, зважаючи на те, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, але під час ухвалення рішення порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права,  що призвело до неправильного вирішення спору, оскаржуване судове рішення в частині задоволення позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» і відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частини перша, друга, шоста цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню,  понесені ним судові витрати з оплати судового збору     768 грн 40 коп. за подання зустрічного позову і   4 034 грн 10 коп. за подання апеляційної скарги відшкодовуються Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ».
Судові витрати, понесені Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», не відшкодовуються.
Законність і обгрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю)  суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав неоскарження учасниками справи.
Керуючись ст. 367,  п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2019 року в частині визнання права оренди, відмови у задоволенні зустрічного позову, розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.
Зустрічний  позов ОСОБА_1 задовольнити.
Розірвати договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів від 01 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 144.   
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» (вул. Шопена,1-а,     с. Рівне, Покровський район, Донецька область, 85325; код ЄДРПОУ 34626750) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати з оплати судового збору за подання зустрічного позову і апеляційної скарги -      4 802 грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:                                                                   О. М. Біляєва

                                                                                                В. В. Папоян  

                                                                                                        Я. В. Хейло

Дата складення повного судового рішення – 18 лютого  2020 року

Суддя-доповідач                                                                            О. М. Біляєва