КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А  
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И 
 
14 січня 2020 року                                                                                                  м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 761/9352/19 
Апеляційне провадження 22-ц/824/1819/2020                            
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Стрижеуса А.М.
 
сторони          
позивач                      ОСОБА_1 
 
відповідач                 Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києвіна рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним,
 
в с т а н о в и в :
 
у березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, у якому просила стягнути 44 952 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним.
В обгрунтування позову зазначала, що вона перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в м. Києві з 2003 року і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми заробітної плати. На підставі вказаних вимог п. п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України Лівобережне об`єднане управління ПФ України в м. Києві у період з липня 2014 року по лютий 2018 року утримало з її пенсії грошові кошти у загальній сумі 44 952 грн.
Згідно з рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (надалі ПК), який передбачає оподаткування пенсій, визнано неконституційним. Вказане рішення Конституційного Суду України набрало чинності з дня опублікування 27.02.2018. Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Згідно з ч. 3 ст. 152 Конституції України, матеріальна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991  вона має право на отримання пенсії у розмірі 90 % від суми заробітної плати на відповідній посаді, з якої вийшла на пенсію, що згідно з довідкою від 17.04.2018  у період з 01.01.2014 по 31.12.2015 складало 12 844, 56 грн, згідно з довідкою від 17.04.2018 у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 - 12 844, 56 грн, у період з 01.04.2016  по 31.03.2018 - 15 954, 36 грн. Водночас у період з 01.07.2014 по 28.02.2018 вона отримувала пенсію не у повному обсязі, зокрема: у період з 01.07.2014 по 31.01.2015 розмір виплаченої пенсії складав 12 417, 88 грн щомісячно; у період з 01.02.2015 по 31.12.2015 розмір пенсії складав 11 328, 12 грн щомісячно; у період з 01.01.2016 по 30.06.2016 розмір пенсії складав 11 407, 32 грн щомісячно; у період з 01.07.2016 по 31.12.2016 розмір пенсії складав 12 434, 17 грн щомісячно; у січні 2017 року розмір виплаченої пенсії складав 12 771, 52 грн; у період з 01.03.2017. по 31.12.2017 розмір пенсії складав 15 274, 91 грн щомісячно; у період з 01.01.2018 по 28.02.2018 розмір пенсії складав 15 520,61 грн щомісячно. Внаслідок застосування органами Пенсійного Фонду України абзацу першого п. п. 164.2.19 п. 164.2     ст. 164 ПК України щодо оподаткування пенсій вона у період з 01.07.2014 по 28.02.2018 недоотримала доходи у вигляді частини утриманої пенсії у розмірі 44 952 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2019 позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 44 952 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що закон, визнаний неконституційним втрачає чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, а не раніше. Фактичне оподаткування пенсій припинено з 27.02.2018, але на час виникнення спірних правовідносин були чинні норми, які передбачали оподаткування пенсій. Суд не врахував позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 755/3939/15а та від 16.05.2019 у справі 336/5032/15а. Судом також не враховано положення про те, що закони не мають зворотної дії в часі та, що ст. 1175 ЦК України не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки нормативно - правовий акт не визнано незаконним і не скасовано.
У відзиві позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що недоотриманий розмір пенсії є збитками, оскільки вона б могла отримати ці суми, якби не було прийнято неконституційного закону. Відшкодування ж шкоди, яка завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними передбачено ч. 3 ст. 152 Конституції України. Лівобережне об`єднане управлінні Пенсійного Фонду України в м. Києві правомірно на виконання вимог закону утримувало податок з її пенсії, проте відповідальність за прийняття закону, який не відповідає Конституції України несе держава. Те, що вона зверталася із позовом до Пенсійного Фонду України про визнання дій протиправними ніяким чином не може впливати на рішення у даній справі, оскільки фактичні обставини справи та вимоги не є тотожними. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в м. Києві з 2003 року і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми заробітної плати.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ 71-VIII від 28.12.2014), з 01.02.2015 податок на доходи фізичних осіб та військовий збір справляється з суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону), якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, тобто у 2015 році - 3 654 грн на місяць. Ставка ПДФО становить 15 %, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, та 20 %, якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати.
Об`єктом оподаткування військового збору є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб. Ставка збору становить 1,5 % бази оподаткування.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIIІ продовжено справляння податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсій.
При цьому у 2016 році відповідно до ст. 167.4 ПК України, ставка податку становила 15 відсотків бази оподаткування, визначеної у п. п. 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 цього Кодексу.
Згідно з п. п. 164.2.19 ст. 164.4 ПК України податок на доходи фізичних осіб та військовий збір справлявся з пенсії, якщо її розмір перевищував десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення. Базою оподаткування у цьому випадку є сума пенсії, що перевищує 12 470 грн на місяць і протягом 2017 року. Ставка податку на доходи фізичних осіб у 2017 році складала 18 %, військового збору - 1,5% від бази оподаткування.
Відповідно до вимог п. п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України Лівобережне об`єднане управління ПФ України в м. Києві у період з липня 2014 року по лютий 2018 року утримало з пенсії ОСОБА_1 грошові кошти у загальній сумі 44 952 грн.
Рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України, який передбачає оподаткування пенсій, визнано неконституційним.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок прийняття закону, який  у подальшому визнано неконституційним було порушено право позивачки на отримання пенсії у повному розмірі. Розмір утриманих податків є збитками, які має відшкодувати держави відповідно до  ч. 3 ст. 152 Конституції України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.
Позивач відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991     № 1789-ХІІ  має право на отримання пенсії у розмірі 90 % від суми заробітної плати на відповідній посаді, з якої вона вийшла на пенсію, що згідно з довідкою від 17.04.2018 у період з 01.01.2014 по 31.12.2015 становить 12 844, 56 грн, згідно з довідкою від 17.04.2018 у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 - 12 844, 56 грн, а у період з 01.04.2016 по 31.03.2018 -  15 954, 36 грн.
Проте у період з 01.07.2014 по 28.02.2018 позивач отримувала пенсію у меншому розмірі, оскільки з пенсії утримувалися податки відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».
Сума недоотриманої пенсії у зв`язку із справлянням податків складає 44 952 грн. Розмір недотриманої пенсії підтверджується довідками Лівобережного об`єднаного управління ПФ України в м. Києві, правонаступником якого є правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, та не спростовується відповідачем.
Рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України, який передбачає оподаткування пенсій, визнано неконституційним.
У рішенні зазначено, що реалізація положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України створює умови, за яких громадянин, розмір пенсії якого перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), повинен сплачувати податок, а громадянин, розмір пенсії якого є нижчим, звільнений від такого оподаткування. Тобто платники, які сплачували більші соціальні внески протягом трудової діяльності, відповідно до оспорюваного положення Кодексу повинні додатково сплачувати податок у розмірі, встановленому пунктом 167.4 статті 167 ПК України. Відтак оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану. Крім того, запроваджуючи оподаткування пенсій, законодавець прирівняв пенсію до різних видів доходів громадян, однак пенсія - це не дохід, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України.
Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. 
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Суд першої інстанції, керуючись зазначеними нормами, правильно виходив з того, що утримані з пенсії податки, внаслідок чого розмір пенсії, фактично отриманий позивачкою було зменшено, є недоотриманими доходами, а тому сума недоотриманої пенсії є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги, що утримуючи податки органи пенсійного фонду діяли правомірно у відповідності з вимогами Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ 71-VIII від 28.12.2014) та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIIІ не впливають на висновки суду.
Так, утримуючи з пенсії позивачки податки органи пенсійного фонду діяли відповідно до вимог вищезазначених законів. Проте, у даному спорі не вирішується питання про правомірність чи неправомірність дій органів пенсійного фонду. Частина пенсії позивачки у вигляді утриманих податків надходила до державного бюджету.
Проте, рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018 визнано, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України суперечить Конституції України.
Відтак це рішення вказує на те, що податки утримувалися всупереч положенням Конституції України та держава фактично отримала прибуток у вигляді утриманих з пенсій податків у неконституційний спосіб, а саме прийняттям закону, що суперечить Конституції України.
 Виправлення помилок, допущених при ухваленні законів передбачено                       ст. 152 Конституції України шляхом визнання таких законів за рішенням Конституційного Суду України неконституційними повністю чи в окремій частині.
Цією ж нормою передбачено захист прав та інтересів осіб, яким внаслідок дії законів, що не відповідали Конституції України, завдано матеріальної чи моральної шкоди, та вказано, що така шкода відшкодовується державою (ч. 3 ст. 152 Конституції України).
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що закони, на підставі, який відбувалося утримання податків втратили свою чинність лише з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, а тому до зазначеної дати утримання податків є правомірним суперечать як суті рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018, так і положенням ч. 3 ст. 152 Конституції України.
Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.  Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.  Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
 Посилання апелянта на те, що рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії у часі будь - яким чином не впливає на вирішення спору, оскільки даним рішенням не встановлюватися будь - які права чи обов`язки осіб та на підставі цього рішення не виникли нові правовідносини. Навпаки цим рішенням констатовано, що обов`язок сплачувати з пенсії податки, який передбачено абзацом першим підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України суперечить Конституції України. При цьому він суперечить Конституції України не з часу прийняття рішення Конституційним Судом України, а з часу прийняття закону, який визнано неконституційним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував ст. 1175 ЦК України, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки незважаючи на те, що суд послався у рішенні на дану норму та вказав, що вона може бути застосована, фактично неї до спірних правовідносин не застосував, оскільки задовольнив позов з підстав визнання закону неконституційним, а не з підстав визнання незаконним нормативно-правового акта, прийнятого органом державної влади та його скасування.
Суд першої інстанції також правильно застосував положення ч. 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності  та ст. 1 протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Діями держави у вигляді прийняття неконституційного закону та його подальшої реалізації органами пенсійного фонду порушено право власності позивачки на отримання пенсії у повному розмірі, гарантоване ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак судом правильно задоволено позов, яким стягнуто з Державного бюджету України ті кошти, які були утримані з пенсії позивачки до Державного бюджету України на підставі закону, який суперечив Конституції України. 
Колегія суддів вважає, що даний спір є приватноправним та до нього не можуть застосовуватися висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду  від 05.06.2019 у справі № 686/23445/17 та від 14.11.2018 у справі № 757/70264/17ц, оскільки позивач звернулася з позовом про відшкодування майнової шкоди, а не будь яких інших виплат, пов`язаних з проходженням публічної служби та не ставила питання про визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
                                                        п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києвізалишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Постанову складено 14.01.2020.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

 
Судді                                                                                                 В. А. Кравець

 
А. М. Стрижеус