ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
Київ
справа №805/535/17-а
адміністративне провадження №К/9901/22980/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1   
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 березня 2017 року (головуючий суддя – Тарасенко І.М.)
та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року (головуючий суддя – Чебанов О.О., судді: Сіваченко І.В., Міронова Г.М.) 
у справі №805/535/17-а
за позовом ОСОБА_1  
до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 
про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення суми компенсації невиплаченої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення та суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: 
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення коригування та виплати суми компенсації середньої заробітної плати у зв`язку з підвищенням окладу за період з 1 вересня 2015 року по 1 січня 2017 року;
-          стягнути з відповідача суму компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з 1 вересня 2015 року по 1 січня 2017 року в сумі 34   169,01 грн; 
-          стягнути з відповідача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1   648,77 грн;
-          відшкодувати моральну шкоду в розмірі 0,01 грн.
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після 17 серпня 2015 року його посадовий оклад неодноразово збільшувався, проте середня заробітна плата для виплати компенсації не збільшувалась та не коригувалась. 
3.           Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2 березня              2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо нездійснення коригування та виплати компенсації середньої заробітної плати у зв`язку з підвищенням окладу позивача за період з 1 вересня 2015 року по 1 січня 2017 року. Стягнуто суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 934,47 грн.
4.          Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволені позову, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5.          Судами встановлено, що з вересня 2013 року позивач працює у відділі Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції у Донецькій області. З 28 квітня 2014 року його переведено на посаду заступника начальника даного відділу. 
6.          Наказом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 17 серпня 2015 року позивача увільнено з займаної посади на період проходження військової служби під час мобілізації на особливий період зі збереженням робочого місця й посади.
7.          Згідно довідки від 22 листопада 2016 року ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (з місцем дислокації м. Маріуполь) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби з 17 серпня 2015 року.
8.          Відповідачем була нарахована компенсація середнього заробітку у розмірі            123,46 грн в день із розрахунку за два попередні місяці роботи – червень-липень  2015 року.
9.          2 березня 2017 року відповідач надав заперечення на позовну заяву, відповідно до яких у зв`язку зі збоєм програми, яка використовується при нарахуванні заробітної плати, коригування середнього заробітку позивачу не проводилося. Сума недоплати середнього заробітку склала 17   751,57 грн. Платіжним дорученням від 17 лютого 2017 року на картковий рахунок позивача перераховано 14   290,02 грн (з суми 17   751,57 грн утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% - 3   195,28 грн та військовий збір 1,5% - 266,27 грн).  
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10.          Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем у порушення вимог пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, не проводилась коригування середнього заробітку позивача у зв`язку з підвищенням його посадового окладу. Суди погодились з проведеним відповідачем розрахунком заборгованості суми компенсації з урахуванням коефіцієнту підвищення та сумою виплаченої заборгованості, яка склала 17   751,57 грн. 
11.          Також судами встановлено, що надані позивачем розрахунки суми компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення не відповідають дійсності, оскільки при визначенні коефіцієнту підвищення заробітку ним не вірно розтлумачено приписи Порядку №100. При розрахунку позивачем взято за основу найнижчий оклад (встановлений до звільнення) , а відповідно до норм Порядку при розрахунку коефіцієнта підвищення заробітку береться до уваги дійсний та попередній оклади.
12.          Судом першої інстанції проведено розрахунок суми компенсації втрати частини доходів позивача у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до якого він склав 934,47 грн (різниця між сумою боргу та перемноженим індексом інфляції за спірний період на суму боргу).
13.          У зв`язку відсутністю пояснень позивача з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав належних доказів щодо втрати ним нормальних життєвих зв`язків, в чому саме виражалися його моральні страждання, у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовлено. 
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
14.          Доводи касаційної скарги є аналогічним обґрунтуванням адміністративного позову позивача та апеляційної скарги, зокрема, він зазначив, що відповідач всупереч пункту 10 Порядку №100 не робив коригування та виплату середнього заробітку з урахуванням підвищених посадових окладів з моменту призову на військову службу, а виплачував весь час збережений заробіток із окладу 1   218 грн. Тому при розрахунку суми заборгованості потрібно коефіцієнт коригування розраховувати шляхом ділення підвищеного окладу позивача на оклад, з якого фактично виплачувався середній заробіток (1   218 грн).   
15.          Щодо незгоди позивача з судовими рішеннями в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди та в частині стягнутої суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то у касаційній скарзі такі доводи відсутні.      
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
16.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
17.          Частиною другою статті 8 Закону України “Про оплату праці” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.
18.          Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
19.          Відповідно до пункту 10 даного Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації  відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах),  як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом  якого  за  працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових  можливостей.  
20.          Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого  за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
21.          У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.    
22.          Після увільнення позивача з займаної посади 17 серпня 2015 року його посадовий оклад неодноразово збільшувався, а тому відповідно виплачувана середня заробітна плата повинна була коригуватися на коефіцієнт підвищення. Проте таке підвищення та коригування відповідачем не проводилося, що стороною і не заперечується. 
23.          Відповідачем самостійно було проведено перерахунок компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення та у лютому             2017 року виплачено заборгованість.
24.          Суди попередніх інстанцій встановили неодноразове підвищення посадового окладу позивача з 1 вересня 2015 року, розрахували суми відхилень отриманої та належної до виплати заробітної плати, а також загальну суму недоплаченого середнього заробітку, який склав 17   751,57 грн. Таким чином суди погодилися з наданим відповідачем розрахунком заборгованості, який відповідає вимогам Порядку №100, та є правомірним і обґрунтованим.
25.          У касаційній скарзі позивач в черговий раз у обґрунтування своїх вимог посилався на те, що при розрахунку суми заборгованості потрібно коефіцієнт коригування розраховувати шляхом ділення підвищеного окладу на оклад, з якого фактично виплачувався середній заробіток, – 1   218 грн. у зв`язку з тим, що з                     17 серпня 2015 року жодного разу його оклад не підвищувався.
26.          Проте таке твердження та розрахунок суперечить вимогам Порядку № 100, відповідно до якого коефіцієнт коригування виплати розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення. 
27.          У зв`язку з цим суди попередніх інстанцій правомірно та обґрунтовано не погодились з таким твердженням позивача. 
28.          Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
29.          Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого  грошового  доходу  за  відповідний  місяць   (після утримання  податків  і  обов`язкових  платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для  визначення  суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у   місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
30.          Судами попередніх інстанцій досліджено щомісячні індекси споживчих цін за спірний період, надані Держкомстатом. Стягнута сума компенсації правомірно обчислена з урахуванням виплаченої суми заборгованості та індексу інфляції.
31.          За таких обставин і правового регулювання колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
32.          Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень в частині відмови у задоволенні позову та задоволення касаційної скарги відсутні.
33.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
34.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
35.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ”, Верховний Суд          
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі №805/535/17-а – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду