ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1195/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання  Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Київської міської митниці Державної фіскальної служби

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року (головуючий суддя – Врона О.В.) в адміністративній справі

за позовом                                         товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології»

до                                                   Київської міської митниці Державної фіскальної служби

про                                                   визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (далі – Відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просило суд: 
визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/000006/2 від 25.01.2019 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100030/2019/00028.
В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що з метою митного оформлення товару, придбаного за умовами договору поставки №401 від 19.07.2018 р., укладеного між Позивачем та іноземним постачальником (Smart Grace Industrial Limited), Позивач подав до Київської міської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA100030/2019/396027 від 23.01.2019 р., а також всі передбачені митним законодавством обов`язкові документи. Митна вартість придбаного товару була визначена Позивачем за основним методом, передбаченим Митним Кодексом України, а саме – за ціною договору. Проте, відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою позивачем митною вартістю та виніс рішення №UA100000/2019/000006/2 від 25.01.2019 р. про її коригування, за яким митну вартість товару було визначено за  резервним методом, оскільки документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Позивач зазначив, що оскаржуване рішення Київської міської митниці ДФС є протиправним, оскільки воно було прийняте з порушенням зазначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності та визнання рівності і правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання, а тому таке рішення, на думку останнього, підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року по справі №160/1195/19 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови – задоволено (т. 1, а.с. 265-270).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 2, а.с. 2-16).
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що оскільки Позивачем не було подано усіх додаткових документів (які було наведено у вимогах), що підтверджують митну вартість товару, через відсутність в поданих документах усієї необхідної інформації щодо заявленої митної вартості товару, це призвело до невиконання умов застосування основного методу визначення митної вартості товарів, що імпортуються, за ціною договору. З огляду на зазначене, митна вартість імпортованого товару визначена Відповідачем за резервним методом відповідно до положень ст. 64 МК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання 18 грудня 2019 року не з`явився, про причини неявки суд не сповістив.
В судовому засіданні 18 грудня 2019 року представник Позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив у повному обсязі.
22 січня 2020 року Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив.
За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки представника Позивача, ухвалила розглянути справу без участі учасників справи, які не з`явились.
Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.07.2018 року між Позивачем (покупець) та іноземною компанією SMART GRACE INDUSTRIAL LIMITED (Flat B, 18/F, Success Commercial Building, 245-251 Hennessy road, Wanchai, Hong Kong, далі - постачальник) укладено зовнішньоекономічний Договір поставки № 401 (т. 1, а.с. 7-10).
За умовами даного Договору поставки:
п.2.1 - Покупець замовляє, а Постачальник постачає товар на умовах цього Договору.
п.2.2 - Назва товару, кількість і ціна зазначаються у рахунках на кожну партію товару відповідно.
п.3.1 - Загальна сума Договору складається з суми усіх рахунків за цим Договором.
п.3.3-Валютами платежу за цим Договором є долар США і/або Євро.
п.3.5 - Товар, який придбано Покупцем згідно з Договором передається на реалізацію на території України з кінцевим строком оплати до кінця дії дійсного Договору.
п.3.6 - Оплата товару Покупцем за Договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.
п.3.7 - В ціну товару включені вартість тари та упаковки.
п.4.1 - Поставка товару має здійснюватись партіями, які узгоджуються Покупцем на умовах DАР-Дніпро (Incoterms 2010).
п.4.2 - Умови поставки можуть бути змінені за згодою Сторін та вказуються у рахунках- фактурах на відповідну партію товару.
Укладаючи даний Договір поставки, Сторони передбачили можливість визначення умов поставки за згодою Сторін в інвойсах на кожну партію товару відповідно. І, виконуючи умови зовнішньоекономічного Договору поставки, змістом документів, поданих разом з електронними митними деклараціями, підтвердили свою згоду на поставку Товару на умовах DАР-Дніпро.
У січні 2019 року за наведеним контрактом постачальник здійснив поставку товару торгівельної марки Lezard, Up (Турецька Республіка) на загальну суму 50062,92 USD у кількості 227555 одиниць/штук (або 183 номенклатурні позиції) загальною вагою нетто 17  904,62 кг. відповідно до наведених вище Proforma-Invoice №389981-82-83-84-85-86-87 від 08.01.2019 року, Invoice №389981-82-83-84-85-86-87 від 08.01.2019 року (т. 1, а.с. 19-26).
Для здійснення митного оформлення вказаного товару Позивач подав до Київської міської митниці ДФС митну декларацію (МД) №UA100030/2019/396027 від 23.01.2019 року, у якій митна вартість товару була визначена ним за основним методом - за ціною договору (метод №1) у відповідності до ст.ст.57, 58 МК України (т. 1, а.с. 11-14).
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №UA100030/2019/396027 від 23.01.2019 року митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією Позивач надав митному органу документи, що перелічені у графі 44 МД і посвідчують підстави придбання товару, його кількісні, та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, в тому числі:
- рахунок-проформа (Proforma-Invoice), зокрема, Proforma-Invoice №389981-82-83-84-85- 86-87 від 08.01.2019 року (код документу 0325 у графі 44 МД);
- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice), зокрема, Invoice №389981-82-83-84-85- 86-87 від 08.01.2019 року (код документу 0380 у графі 44 МД);
- автотранспортна накладна (Road consignment note), зокрема, автотранспортна накладна (CMR) № 0604 (код документу 0730 у графі 44 МД);
- документ про походження товару (Declaration of origin), зокрема, інвойс №389981-82-83- 84-85-86-87 від 08.01.2019 року (код документу 0862 у графі 44 МД);
- некласифікований комерційний документ, зокрема, видаткова накладна №РН-0000211 від 28.11.2018 року (код документу 3000 у графі 44 МД);
- платіжне доручення в іноземній валюті №41 від 28.11.2018 року про перерахування грошових коштів в сумі 102500,00 USD (долари США), (код документу 3001 у графі 44 МД);
- висновок Дніпропетровської Торгово-промислової палати України від 14.01.2019 року № ГО-2876/1 про те, що дійсна вартість отриманого товару, з урахуванням коригуючого коефіцієнту на ціну пропозиції і на опт, може дорівнювати контрактній і вказана на умовах поставки DAP-Дніпро, (код документу 3016 у графі 44 МД);
- некласифікований документ, який підтверджує заявлену митну вартість (крім позначених кодами 3001-3021, 3023), а саме комерційна пропозиція продавця б/н від 08.01.2019 року (код документу 3022 в графі 44 МД);
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4101), а саме зовнішньоекономічний контракт №401 від 19.07.2018 року (код документу 4100 у графі 44 МД);
- інші некласифіковані документи (код документу 9000 у графі 44 МД): лист б/н від 23.01.2019 року про надходження вантажу в межах контракту №401 від 19.07.2018 року на умовах DAP-Дніпро (Інкотермс-2010), лист б/н від 25.01.2019 року про відсутність можливості наданні інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості за МД №UA100030/2019/396027 від 23.01.2019 року.
Під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару, Відповідач повідомив Позивача про те, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) в інвойсі від 08.01.2019 №389981-82-83-84-85-86-87 та контракті від 19.07.2018 №401 не зазначено умови оплати за товар;
2) відповідно до пункту 3.7 контракту в ціну товару включені вартість тари та упаковки, а відповідно до пункту 4.1 контракту товар поставляється на умовах DAP-Дніпро (умови поставки DAP означають, що продавець виконав своє зобов`язання по поставці, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення та покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення) - до ціни товару не включено відповідно до умов поставки DAP витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення;
3) декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки DAP витрат й ризиків, пов`язаних з транспортуванням товару в місце призначення.
У складі документів, які необхідно додатково надати, Відповідач з посиланням на ст.53 МК України, вказав наступні документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару компанії DERNEK GRUP ELECTRIK ELECTRONIK; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними установами. 
На вимогу Відповідача Позивачем було надано: комерційну пропозицію, видаткову накладну від 28.11.2018 року №РН-0000211, експертний висновок Дніпропетровської ТПП від 14.01.2019 року № ГО-2876/1 та повідомлення про відмову у подачі інших додаткових документів, про що зазначено Відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості (т. 1, а.с. 15). 
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, на підставі ч.3 ст.54 МК України, Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/000006/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100030/2019/00028.
Правомірність прийняття Відповідачем рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації є предметом судового розгляду у даній справі.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Надані Позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, яка сплачена за ці товари.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог ст. 53 МК України, у разі якщо документи, подані декларантом, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно частини 6 та 7   статті 54 Митного кодексу України   орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій   статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Частиною 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Враховуючи зазначені норми законодавства, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Згідно з частиною 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
В даному випадку, Відповідач, у спірному рішенні про коригування митної вартості дійшов висновку про те, що декларантом не виконано вимоги щодо надання додаткових документів. Однак, Відповідач не вказав при цьому, яких саме документів, з числа тих, що були додатково подані Позивачем, недостатньо для належного підтвердження митної вартості товару заявленої Позивачем, що свідчить про передчасність та необґрунтованість зазначеного висновку Відповідача.
Відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за митною декларацією, встановив, що в наданих Позивачем документах є розбіжності:
- в інвойсі від 08.01.2019 №389981-82-83-84-85-86-87 та контракті від 19.07.2018 №401 не зазначено умови оплати за товар; 
- в інвойсі поставка товару здійснюється на умовах поставки DAP, а відповідно до п.3.7 контракту №401 не вказано, що до ціни товару не включено відповідно до умов поставки DAP витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення.
Однак обставини, що викладені Відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів є помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), так як вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
Відповідно до Інкотермс-2010 DAP ("постачання в місці призначення") означає, що продавець виконав своє зобов`язання по поставці, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови поставки DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення. Термін DAP може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому або організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.
Таким чином, поставка товару на умовах DAP передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування. Відтак, додаткові витрати на транспортування товару товариство (позивач) не понесло.
Згідно з п. 7 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на страхування товарів.
Відповідно до умов поставки за договором № 401 від 19.07.2018р. та наявними у справі товаросупровідними документами, всі витрати (транспортування, страхування товару тощо) вже були включені продавцем в ціну товару, відображену у документах, наданих митному органу для митного оформлення. Тому надання додаткових документів, як і необхідність окремого відображення в них вартості транспортних витрат, митним законодавством не передбачається.
Крім того, наведеними вище умовами поставки DAP-Дніпро (в редакції Incoterms 2010) не врегульоване питання включення у ціну товару тари та упаковки. Тому Позивач додатково виніс ці відомості окремо у п.3.7 Договору як такі, які були погоджені ним з постачальником при укладенні цього Договору. При цьому, постачальник не висунув покупцю вимоги відшкодувати транспортні витрати за наведеними умовами поставки.
Поряд із зазначеним, колегія суддів звертає увагу на те, що твердження Відповідача про те, що в інвойсі від 08.01.2019 №389981-82-83-84-85-86-87 та контракті від 19.07.2018 №401 не зазначено умови оплати за товар є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на таке.
Інвойс від 08.01.2019 №389981-82-83-84-85-86-87 містить посилання на Договір (контракт) №401 від 19.07.2018 р., який, у свою чергу, містить положення щодо умов оплати товару, а саме: 
- п. 3.5 товар, який придбано Покупцем згідно з Договором передається на реалізацію на території України з кінцевим строком оплати до кінця дії дійсного Договору;
- п. 3.6 оплата товару Покупцем за Договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця. 
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що в межах спірних правовідносин умови оплати товару не стосуються складових ціни товару, а тому такі умови не можуть бути покладені в основу висновків митного органу щодо наявності розбіжностей у відомостях про митну вартість товару.
Щодо доводів Відповідача про розбіжність між сумою оплати зазначеною в інвойсі та в платіжному дорученні від 28.11.2018 р. №41, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як зазначалось вище, відповідно до п. 3.5 Договору товар, який придбано Покупцем згідно з Договором передається на реалізацію на території України з кінцевим строком оплати до кінця дії дійсного Договору.
Згідно з п. 11.1 Договору останній починає діяти з моменту його підписання та закінчує свою дію 31 грудня 2023 року.
З аналізу наведеного, випливає те, що оскільки зовнішньоекономічним договором не визначено спеціальні умови оплати за товар, а саме щодо необхідності здійснення попередньої оплати за кожну партію товару, що поставляється, здійснення оплати за придбаний товар відбувається не на момент його поставки, а після здійснення такої поставки з граничним строком до 31 грудня 2023 року, а тому доводи Відповідача щодо розбіжностей в сумах оплати в платіжному доручені №41 від 28.11.2018 р. та в інвойсі є необґрунтованими та не можуть впливати на правильність визначення Позивачем митної вартості товару.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів, також, бере до уваги і те, що Відповідач при визначенні митної вартості товару посилається на митні декларації від 22.01.2019 р. №UA100150/2019/1022133, від 15.01.2019 р. №500090/2019/476, від 16.01.2019 р. №100210/2019/84876, від 14.12.2018 р. №500010/2018/22922, проте, жодного обґрунтованого доводу з яких підстав були обрано саме ці декларації, зокрема, щодо якісних та кількісних показників, характеристик товару, який оформлювався відповідно до приведених митних декларацій, контролюючим органом не наведено.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Відповідач, визначаючи необхідним до застосування один із другорядних методів визначення митної вартості товарів, спирався виключно на аргументи, які при їх системному аналізі не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товарів призвів до неправомірності проведеного митним органом коригування митної вартості товарів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.    243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року по справі №160/1195/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена 29 січня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов