Постанова
іменем України 
06 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 243/2389/19
провадження № 51- 5640 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017050510000068, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця    АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Прийнято рішення щодо судових витрат та долі речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 січня 2019 року надав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приміщення, а саме належну йому квартиру АДРЕСА_2 , для незаконного вживання психотропних речовин (метамфетаміну та амфетаміну).
Так, 25 січня 2019 року з 16:30 по 18:00 у приміщенні зазначеної квартири ОСОБА_6 , із застосуванням відповідних речовин та сполук, самостійно підготував психотропні речовини, обіг яких обмежено – метамфетамін та амфетамін, залишивши частину собі як плату за користування приміщенням, решту віддав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дозволивши вжити у належній йому квартирі АДРЕСА_2 .
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та на підставі ст. 69-1 КК України зменшити призначений ОСОБА_6 розмір покарання у виді позбавлення волі до 3 років 3 місяців. В решті судові рішення залишити без зміни. Вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій, за наявності правових підстав, а саме: двох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин протилежного змісту та повного визнання вини ОСОБА_6 , не застосовано кримінальний закон, який підлягав застосуванню.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просила задовольнити касаційну скаргу з викладених у ній підстав.
Мотиви Суду
Положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України встановлено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції не вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим погіршується становище засудженого.
Статтею 438 КПК України визначено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, в силу ст. 413 КПК України, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність. 
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 317 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно з вимогами ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Санкція ч. 1 ст. 317 КК України, за якою засудженоОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.
За вироком суду першої інстанції,  ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнано його щире каяття, сприяння розкриттю та розслідуванню злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. 
З огляду на це, на підставі приписів ст. 69-1 КК України суд повинен був визначити               ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, який не перевищує двох третин максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1  ст. 69-1 КК України, що складає 3 роки 3 місяці. Проте зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, дійшовши суперечливих висновків, зазначене порушення не усунув.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір призначеного  ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 317 КК України покарання у виді позбавлення волі підлягає зменшенню до двох третин від його максимального строку, як про це просить прокурор. 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність, тобто не застосували положення закону, який підлягав застосуванню, що в силу ст. 438 КПК України, є підставою для зміни судових рішень. 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.
Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року щодо  ОСОБА_6 – змінити. 
На підставі ст. 69-1 КК України зменшити розмір призначеного  ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 317 КК України покарання у виді позбавлення волі до 3 років 3 місяців.
У решті судові рішення щодо ОСОБА_6  залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді

ОСОБА_10                                       ОСОБА_2                                   ОСОБА_3