УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/315/18
Провадження № 22-ц/4820/42/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
               секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю сторін, третьої особи, представників сторін та третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , Старокостянтинівська міська рада про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в складі судді Андрощука Є.М. від 23 серпня 2019 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року позивачі, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказували, що  ОСОБА_3 , оформивши право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6810800000:06:010:0013, що розташована по АДРЕСА_1 , та отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №980211, порушила їхні права, оскільки безпідставно захопила частину земельної ділянки загального користування, що значно ускладнило доступ до земельних ділянок позивачів. 
Позивач ОСОБА_2 зазначала, що у зв`язку з видачею державного акту відповідачу у неї відсутній заїзд на подвір`я, оскільки огорожа ОСОБА_3 встановлена у в`їзних воротах. 
Позивач ОСОБА_1 вказувала, що не має доступу до власної земельної ділянки через захоплення ОСОБА_3 частини провулку, який був частиною земельної ділянки загального користування. 
Окрім цього, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали про порушення відповідачем ОСОБА_3 державних будівельних норм при приватизації земельної ділянки та перешкоджання нею вільно користуватись земельними ділянками, які належать позивачам.
З цих підстав просили визнати недійсним державний акт серії ЯК № 980211 від 09.02.2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0621 га, кадастровий номер 6810800000:06:010:0013 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім`я ОСОБА_3 .
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивачів без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору Старокостянтинівська міська рада про визнання недійсним державного акту серія ЯК №980211 від 09.02.2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0621 га кадастровий номер 6810800000:06:010:0013 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На її думку, судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не були прийняті надані позивачами докази щодо порушень земельного та містобудівного законодавства під час виготовлення технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_3 
Власником земельної ділянки, право власності якої посвідчується оскаржуваним державним актом, є ОСОБА_3 , тому вона є належним відповідачем у даній справі. 
Вважає помилковими висновки суду про недоведеність порушення прав позивачів оспорюваним державним актом. ОСОБА_2 надала докази постійного проживання з 2012 року разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 в житловому будинку по АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці, яка суміжна з земельною ділянкою відповідача. Як член сім`ї ОСОБА_4  вона є законним користувачем цієї земельної ділянки. Суд не дав належної оцінки показанням свідків, які підтвердили, що встановлення огорожі ОСОБА_3 повністю перекрило заїзд на земельну ділянку ОСОБА_4 , якою також користується позивач ОСОБА_2 .
В засіданні апеляційного суду позивачі та їх представник, треті особи підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Відповідач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
       Так, відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Так, встановлено, що відповідачці  ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка, що розташована за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0621 га, кадастровий номер 6810800000:06:010:0013, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Право власності ОСОБА_3 посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 980211, виданим 09 лютого 2012 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 19 травня 2010 року №33 (пункт 9).
Третя особа ОСОБА_4 є суміжним землевласником, йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.08.2011 року належить земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,10 га, кадастровий номер 6810800000:06:002:0179, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Позивач ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_4 , як і він, зареєстрована та проживає в житловому будинку по АДРЕСА_2 .
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели факт порушення їхніх прав як власників ділянок та користувачів земельної ділянки загального користування у зв`язку з видачею державного акта на землю відповідачці. Крім того, позивачі не заявляли клопотання про залучення у справу співвідповідачем Старокостянтинівську міську раду як орган, що видав оспорюваний державний акт, а отже, мав відповідати за заявленими вимогами. 
Проте з такими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.
Згідно з ч.ч.1-2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. 
До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (частина 4 статті 83 ЗК України).
За змістом ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. 
Як встановлено апеляційним судом з плану земельної ділянки, плану забудови кварталу з містобудівної документації (а.с.37-38, т.2), до земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 передбачено проїзд шириною від 4,50 м до 4,10 м. 
Цей проїзд належить до земель загального користування, що перебувають у комунальній власності, і пролягає повз земельну ділянку відповідачки, межу якої визначено огорожею та стіною гаража. 
Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, що перебуває у користуванні позивача ОСОБА_1 , межує із земельної ділянкою  ОСОБА_4 і розташована по протилежну сторону проїзду, навпроти земельної ділянки відповідачки.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ч.ч.1-2 статті 118 ЗК України. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
За змістом ч.1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. 
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4 ст. 79-1 ЗК України).
Відповідач ОСОБА_3 скористалася правом на приватизацію земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні (0,06 га), і оформила право власності на земельну ділянку площею 0,0621 га, отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 980211 від 09.02.2012 року.
Як встановлено апеляційним судом з висновку судової земельно-технічної експертизи № 487/017 від 31.05.2017 року (а.с.72-103, т.2), проведеної у цивільній справі № 683/2646/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, сформована земельна ділянка відповідачки (кадастровий номер 6810800000:06:010:0013) згідно координат поворотних точок зовнішніх меж ділянки значно зміщена відносно фактичних меж і накладається на земельну ділянку загального користування – проїзд. 
З врахуванням межі земельної ділянки відповідачки згідно з державним актом ширина проїзду становить від 1,99 м до 2,86 м.
Ці обставини цілком підтверджуються ситуаційним планом земельних ділянок, розробленим Старокостянтинівським відділом ХРФ ДП «ЦДЗК» (а.с. 107-108, т.2).
Отже, відповідач ОСОБА_3 в ході приватизації земельної ділянки набула право власності не лише на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні, а й на частину земельної ділянки загального користування (проїзду), яка належить до земель комунальної власності і якою користуються позивачі, що прямо суперечить нормам ст.ст. 39, 83, 116 ч.ч. 1, 3, 118 ч.ч.1-2 ЗК України.
В результаті набуття права власності ОСОБА_3 на частину проїзду у позивачів існують перешкоди у доступі до земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні. 
Так, в ході приватизації земельної ділянки відповідачкою змінено конфігурацію проїзду, який мав розширення в частині, прилеглій до земельної ділянки ОСОБА_4 (план земельної ділянки станом на 20.10.2004 року, а.с.10, т.1, абрис польових вимірювань та кадастровий план ділянки з матеріалів техдокументації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки відповідачки), в результаті чого в цьому місці звузилася фактична ширина проїзду, у ОСОБА_4 та члена його сім`ї позивачки ОСОБА_2 значно зменшилася ширина заїзду на подвір`я, оскільки огорожа відповідачки ОСОБА_3 встановлена перпендикулярно до їхніх в`їзних воріт. 
Ці обставини цілком підтверджуються представленими фотоматеріалами (а.с.39, 109-110, т.2), актом обстеження земельної ділянки від 04.12.2017 року, складеним комісією Старокостянтинівської міської ради (а.с. 9, т.1).
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 487/017 від 31.05.2017 року фактичний проїзд до подвір`я ОСОБА_4 з врахуванням його ширини є недостатнім для проїзду транспортних засобів певного типу і є технічно неможливим. 
В засіданні апеляційного суду  відповідачка  ОСОБА_3  також визнала, що відповідно до державного акта після приватизації земельної ділянки вона змінила конфігурацію межі уздовж проїзду, вирівнявши її. В результаті її огорожа встановлена перпендикулярно навпроти в`їзних воріт Захарчуків.
Ці обставини цілком доводять факт порушення прав позивачів як користувачів земельних ділянок, призначених для обслуговування житлових будинків та надвірних будівель, а також земельної ділянки загального користування (проїзду) у зв`язку з видачею державного акта на землю відповідачці.
Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Отже, за змістом ч.1 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 40, 120 ЗК України позивачка ОСОБА_2 як член сім`ї власника житлового будинку та призначеної для його обслуговування земельної ділянки ОСОБА_4 має право користування і житлом, і земельною ділянкою для його обслуговування.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Стаття 152 ЗК України визначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Обраний позивачем ОСОБА_2   спосіб захисту порушеного права відповідає змісту порушення, є законним та ефективним.
Позивачами оспорюється право власності відповідачки на земельну ділянку, відтак незалучення міської ради співвідповідачем у справі не є підставою для відмови у цьому позові.
При цьому Старокостянтинівська міська рада залучена до участі в справі як третя особа, її представник надавав докази та пояснення у справі, що уможливило встановлення усіх обставин справи. 
З врахуванням наведеного заявлені         позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та увалити нове судове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати недійсним виданий на ім`я ОСОБА_3 державний акт серії НОМЕР_1 від 09.02.2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0621 га кадастровий номер 6810800000:06:010:0013 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

       Судді                                                                Л.М. Грох

Р.С.Гринчук
А.М. Костенко