УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/3069/19 Головуючий у 1-й інст. Скітневська  О. М. 
Категорія 68  Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б. 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/3069/19 за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Скітневської О.М., 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з  ОСОБА_2  на його користь грошові кошти в сумі 20650 грн. 58 коп. 
В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 10 серпня 2002 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Руднянської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис №10.   Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано. Розглядаючи дану справу, суд встановив, що вони з відповідачкою проживали однією сім`єю до липня 2018 року.
Позивач вказує, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , а саме 16 лютого 2018  ІНФОРМАЦІЯ_1 , між ним та АТ « Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір №49803205 та отримано кредит у розмірі 30000 грн. для погашення боргів відповідачки, а також для благоустрою квартири АДРЕСА_1 , в якій вони на той час проживали однією сім`єю. Після розірвання шлюбу він залишив все майно, проте продовжував виплачувати кредит.
Також позивач зазначає, що достроково здійснив погашення кредиту в повному обсязі 3 травня 2019 року.  За весь період користування кредитом ним було сплачено відсотки в сумі 18025 грн. 87 коп., а всього за кредитним договором – 48025 грн. 87 коп. До 1 липня 2018 року він сплатив тіло кредиту в розмірі 2000 грн. та відсотки в розмірі 4724 грн. 71 коп., а всього - 6724 грн. 71 коп., тобто ним самостійно було сплачено грошові кошти в сумі 41341 грн. 16 коп. (48025,87грн. – 4724,71грн.), які підлягають поділу між сторонами. 
Позивач вважає, що при поділі боргів подружжя відповідачка повинна компенсувати йому 1/2  частину боргу сім`ї за кредитним договором, який був ним сплачений самостійно після припинення шлюбних відносин, що становить 20650 грн. 58 коп. Оскільки ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку сплачувати зазначені кошти, він змушений звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що після розірвання шлюбу за їхньою з відповідачем сім`єю залишився борг у вигляді банківського кредиту, який був оформлений на його ім`я. Вказані кредитні кошти витрачено в інтересах сім`ї, а повернення кредиту відбулось вже після розірвання шлюбу, за його власні кошти.
Вважає, що суд не застосував положення ст.61 СК України, відповідно до якої при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не грунтуються на положеннях сімейного законодавства.
Суд вірно виходив з того, що спільною власністю подружжя, яке підлягає поділу між ними, може бути майно, придбане подружжям у кредит, а не кошти, вже витрачені на придбання чи погашення кредиту.
Також зазначає, що вони з позивачем дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна та фактично такий поділ відбувся. Зазначений договір кредиту укладався позивачем без її відома та згоди, кошти не були витрачені в інтересах сім`ї.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони з 10 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано.
Як вбачається зі змісту довідки № 795 від 20.08.2019 року, виданої ТВБВ №10005/03 філії - Житомирського облуправління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 мав зобов`язання за кредитним договором № 49803205 від 16 лютого 2018 року, на підставі якого йому надано кредит у розмірі 30000 грн. на споживчі потреби, строком на 60 місяців. Кредит виплачувався вчасно та був достроково повністю погашений 3 травня 2019 року.  За весь період користування кредитом клієнт сплатив відсотки в сумі 18025 грн. 87 коп.,  до 1 липня 2018 ним сплачено тіло кредиту в розмірі 2000 грн. та відсотки  в розмірі 4724 грн. 71 коп.
Згідно зі ст.ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст.ст. 68, 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Частиною 3 статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до положень ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( ч.ч.1,2 ст. 71 СК України).
У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї ( ч.4 ст. 65 СК України).
Отже, вирішуючи питання про поділ майна суд зобов`язаний також враховувати борги подружжя. Це стосується тих випадків, коли спільне сумісне майно, яке підлягає поділу між подружжям, придбане за кредитні кошти. Однак, таке врахування боргів не означає наявність у кожного із подружжя можливості стягнення певної частини сплачених кредитних коштів без фактичного поділу майна за правилами ст. 71 СК України.
В порядку поділу майна один із подружжя вправі ставити питання про стягнення вартості належної йому частки у спільному сумісному майні, а не стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника.
Оскільки позивачем не ставилось питання про поділ майна у порядку та спосіб, які визначені ст. 71 СК України, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Враховуючи вищезазначене, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 28 січня 2020 року.