Справа № 158/2398/19 	Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/138/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 січня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2019 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також позивач вказувала, що дочка перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов`язку утримувати неповнолітню дитину, участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає.
Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що сама знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому ніде не працює та інших доходів не має. Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, має постійне місце роботи та може надавати їй матеріальну допомогу
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 27 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/7 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення їх малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення суду в частині розміру стягуваних з нього на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/7 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, не відповідають обставинам справи, оскільки місцевим судом в повній мірі не враховано його можливість надавати таку матеріальну допомогу. Вказував, що після проведення усіх відрахувань із його заробітної плати, а також вирахування частки аліментів на утримання малолітньої дитини та сплати орендної плати за житло у нього залишається сума коштів, якої недостатньо для проживання. Вважає наведені обставини такими, що свідчать про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу колишній дружині у визначеному судом першої інстанції розмірі на її утримання.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь понесені витрати на правничу допомогу.
Оскільки рішення суду відповідачем оскаржується лише в частині розміру стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання, тому в іншій частині це рішення апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково зі зміною рішення в оскаржуваній частині.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у даній справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 має право на утримання аліментів від відповідача до досягнення дитиною трьох років, а останній має можливість надавати їй таку допомогу у розмірі 1/7 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Однак, повністю із зазначеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна із таких підстав.
Частинами 2 та 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави вважати, що дружина з якою проживає дитина, має право на утримання аліментів від чоловіка незалежно від її матеріального стану, до досягнення дитиною трирічного віку, у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка.
Встановлено, що за час проживання сторін по справі у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29 вересня 2017 року (а.с.6). Дитина проживає разом з позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . 
Як вбачається з довідки ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ Україна ЛУ» № 1925 від 14 серпня 2019 року, позивач ОСОБА_1 з 10 листопада 2017 року і по даний час перебуває у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, згідно наказу № 658-вн/тр від 08 листопада 2017 року (а.с.7).
З довідки про доходи слідує, що відповідач ОСОБА_2 працює завантажувачем-вивантажувачем (кабельних матеріалів) у ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ Україна ЛУ» та загальна сума його доходу за період з березня 2019 року по серпень 2019 року становила 93 427,03 грн (а.с.25).
Крім того встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем роботи в м. Луцьку Волинської області з 07 вересня 2019 року орендує житлове приміщення, сплачуючи щомісячно орендну плату у розмірі 5500 грн (а.с.53).
Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/7 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, суд вважав доведеною можливість ОСОБА_2 сплачувати на утримання позивача аліменти у вказаному розмірі.
Однак, на думку колегії суддів, визначаючи розмір аліментів - частки заробітку відповідача, що підлягає стягненню на утримання дружини, судом першої інстанції не було враховано вимогу ч. 4 ст. 84 СК України щодо можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу у встановленому судом розмірі.
Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду у відповідності до ст. 376 ЦПК України в частині розміру стягуваних аліментів на утримання позивача ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років слід змінити та зменшити розмір аліментів до 1/12 частки усіх доходів відповідача.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 17 січня 2020 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2019 року в даній справі в частині розміру стягуваних аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років змінити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: