ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р.	Справа № 480/3785/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,
Суддів: Гуцала М.І. ,  Сіренко О.І. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби  на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Павлічек В.О.) від 28.11.2019 року (повний текст рішення складено 04.12.2019 року) по справі №480/3785/19 
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес АгроІнвест" 
до   Слобожанської митниці Держмитслужби
про   визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес АгроІнвест", звернувся до суду із адміністративним позовом до Сумської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA805180/2019/000226/2 від 02.09.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що з метою митного оформлення придбаного автомобіля, подав до Сумської митниці ДФС декларацію, згідно з якою митна вартість була визначена за ціною продажу – 12000,00 РLN. При проведенні процедури розмитнення було подано всі належні документи. Проте, відповідач прийняв рішення, яким скоригував митну вартість та визначив її у розмірі 23439,42 РLN.  На думку позивача, вказане рішення є незаконним, оскільки не містить обґрунтування причини не застосування митної вартості, визначеної декларантом за основним методом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA805180/2019/000226/2 від 02.09.2019 року.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 1921,00 грн.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення, слугував встановлений митним органом, за наслідками проведеного контролю заявленої позивачем митної вартості товару, факт невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару встановленим умовам. Зазначив, що за поданою позивачем митною декларацією відбулось спрацювання системи управління ризиками за кодом 105-2 “Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Вартість МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта- ЕUR, вартість- 5350,00. Товар(и) № 1: це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності класифікації товару. Перевірити задекларовані документи, що підтверджують походження товарів.” В процесі зазначеної перевірки заявлених декларантом у МД відомостей щодо імпортованого товару встановлено необ`єктивність та недостатність документального підтвердження використаних декларантом даних в наданих до митного оформлення документах. Отже, у зв`язку з суттєвими розбіжностями даних додаткових джерел та поданих до митного оформлення документів, 02.09.2019 декларантові направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання документів. Від декларанта надійшов лист про відсутність запитуваних додаткових документів та прохання прийняти рішення на підставі вже наданих до митного оформлення документах. Враховуючи, що подані декларантом документи є неповними та необ`єктивними, відтак, митним органом правомірно не застосовано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору, а також обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 року задоволено заяву відповідача про заміну сторони та замінено відповідача – Сумську  митницю ДФС, на правонаступника – Слобожанську митницю Держмитслужби.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 01.07.2019 року між ТОВ “Антарес Агроінвест” (Покупцем) та Auto Gas S.С. (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №2, за умовами пунктів 1.1., 1.2. якого Продавець зобов`язується передати Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар в термін від 1 до 14 банківських днів, з моменту підписання цього договору. Товаром по даного договору є пошкоджений легковий автомобіль, бувший в користуванні, марка: NISSAN; модель НОМЕР_2 ; номер кузова: НОМЕР_3 ; об`єм двигуна 1197 см3; рік випуску: 2015; ціна: 12000,00 РLN (а.с. 12 – 13).
Згідно специфікації до договору купівлі-продажу №2 від 01.07.2019 року поставляється легковий автомобіль NISSAN PULSAR бувший в користуванні; номер кузова: НОМЕР_3 ; тип кузова хетчбек; об`єм двигуна 1197 см3; рік випуску: 2015; ціна: 12000,00 РLN (а.с. 14).
12.08.2019 року Auto Gas S.C. виписано фактуру №13/08/2019 про оплату за придбання автомобіля NISSAN PULSAR, рік випуску: 2015 номер кузова: НОМЕР_3 ; об`єм двигуна 1197 см3; в розмірі 12000,00 РLN (а.с. 15).
Платіжним дорученням в іноземній валюті від 05.07.2019 року ТОВ “Антарес Агроінвест” проведено оплату за придбаний автомобіль (а.с. 16).
02.09.2019 року декларантом позивача до Сумської митниці ДФС подано електронну МД №UA805220/2019/024273 (а.с. 29), відповідно до 31 графи якої до митного оформлення пред`явлено “ 1.Легковий автомобіль, що був у користуванні - 1 шт; марка NISSAN; модель НОМЕР_2 ; ідентифікаційний номер ( НОМЕР_4 ): НОМЕР_3 ; календарний рік виготовлення: 2015; модельний рік виготовлення: 2015; колір - білий; тип двигуна - бензиновий; робочий об`єм циліндрів - 1197 см3; кількість місць для сидіння, включно з місцем для водія- 5; тип кузова - хетчбек; призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування; відповідає екологічним нормам "ЄВРО-5"; має пошкодження складових кузова аварійного та експлуатаційного характеру (внаслідок ДТП)”.
Разом із МД декларантом подано такі скан-копїї товаросупровідних документів: рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 13/08/2019 від12.08.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 04.04.2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 /ААС 5880077 від 28.03.2018; платіжний документ, що підтверджує вартість товару 190705/COR/89351 від 05.07.2019; документ, що підтверджує вартість перевезення товару 30/08-19 від 30.08.2019; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 57-19 від 28.08.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується 2 від 01.07.2019; висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом 57-19 від 28.08.2019; платіжне доручення №226 від 16.08.2019, копія митної декларації країни відправлення (а.с.  53).
Згідно з наданими відомостями із АСМО “Інспектор”, за МД спрацювала система управління ризиками за кодами 105-2 “Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Вартість МВ за VIN-кодами: VSKDDAC13U0039656, валюта- ЕUR, вартість- 5350,00. Товар(и) № 1: це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності класифікації товару. Перевірити задекларовані документи, що підтверджують походження товарів” (а.с. 54). 
Митним органом 02.09.2019 направлено декларанту електронне повідомлення щодо необхідності надання документів згідно статті 53 МК України (а.с. 55). 
02.09.2019 року до АСМО “Інспектор” надійшов лист від декларанта про відсутність запитуваних додаткових документів та прохання прийняти рішення на підставі вже наданих до митного оформлення документах (а.с. 56).
У подальшому, 02.09.2019 року Сумською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA805180/2019/000226/2,  яким заявлену позивачем митну вартість товару скориговано до рівня 23439,42 РLN (а.с. 10).
Не погоджуючись із правомірністю рішення про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що коригуючи заявлену митну (фактурну) вартість контролюючий орган не довів, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. При цьому митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України (далі - МК України), митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Положеннями частини другої статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ч.ч.1-6, 8 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:            1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);             2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 [визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів] і 60 [визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів] цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 [визначення митної вартості на основі віднімання вартості] цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 [визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість)] цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.1-5, 10, 21 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:                                      а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;                        б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:                   1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації;                     5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Згідно із ч.ч.1-3, 6, 7 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;                       2)  неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до ч.1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Таким чином, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.
Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. 
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності..
Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст.53) заборонено.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2019 року по справі №821/827/18, від 06 березня 2019 року по справі №809/278/17, від 05 березня 2019 року по справі №815/5852/17.
Колегія суддів звертає увагу, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Більше того, фактична оплата згаданого рахунку-фактури, підтверджується наданою позивачем копією платіжного доручення.
При цьому, відповідачем не надано жодних доказів недостовірності заявленої декларантом вартості товару, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Республіки Польщі інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем автомобілю NISSAN, модель PULSAR, VIN код НОМЕР_3 , об`єкт двигуна 1197 см3, 2015 року випуску та не отримання від позивача коштів в сумі             12000,00 РLN та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.
Зі змісту приписів розділу ІІІ (“Митна вартість товарів та методи її визначення”) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів (постанова Верховного Суду від 21.08.2019 року №520/9022/18).
В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року по справі №809/1469/16 (адміністративне провадження №К/9901/43534/18).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 по справі № 803/1112/17 (№К/9901/1233/17), ненадання додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, знову ж таки якщо подані декларантом документи, відповідно до частини другої статті 53 МК України, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості товару та не містять розбіжностей. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу, що підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду судом не встановлені, а сторонами не повідомлені.
Також колегія суддів звертає увагу, що метод, який було застосовано митницею для коригування, є резервним методом.
Так, відповідно до частини першої ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
При цьому за правилами частини другої вказаної статті митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Разом з тим, в оскаржуваному рішення митним органом взагалі не зазначено джерело інформації відповідно до якої митним органом визначено митну вартість спірного автомобіля за шостим (резервним) методом. Не надано таких доказів відповідачем і під час розгляду справи.
При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, оскільки надані для митного оформлення документи підтверджують вартість товару.
Вказане свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України  щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №805/2713/16-а.
Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару.
Додатково колегія суддів зазначає, що Сумською митницею ДФС було повідомлено позивача про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом надання висновку про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, виготовленого спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством. Так, згідно звіту №57-19 про ринкову вартість не розмитненого транспортного засобу від року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 , вартість не розмитненого на території України автомобіля NISSAN PULSAR, рік випуску: 2015 номер кузова: НОМЕР_3 ; об`єм двигуна 1197 см3; номерний знак НОМЕР_7 в країні придбання становить 76713 грн. 00 коп., без урахування митних зборів та платежів (а.с. 19 – 28). Вказаний звіт був наданий позивачем митному органу разом з іншими документами під час митного оформлення автомобіля, але відповідач ніяким чином не обґрунтував чому вказаний звіт не було враховано під час визначення митної вартості спірного автомобіля.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності відмови митного органу у визнанні задекларованої позивачем за основним методом митної вартості товару та визначенні митної вартості за резервним методом, та як наслідок обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів, що є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові  особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.   
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року по справі №480/3785/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.П. Бенедик	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.І. Гуцал    О.І. Сіренко   	
Повний текст постанови складено  28.02.2020 року.