ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/519/19  Номер провадження 22-ц/814/262/20	Головуючий у 1-й інстанції Михайлюк О. І.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,
секретар: Ачкасова О.Н.
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та
за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області про зміну черговості одержанна права на спадкування,-
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка (пай) площею 2,74 га для сільськогосподарського використання, розташована на території Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області. Заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 подала вона, дочка покійного, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, та ОСОБА_2 , двоюрідний брат покійного, спадкоємець п`ятої черги спадкування. Однак, при зверненні за видачою свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковане майно після смерті батька, їй було відмовлено нотаріусом у видачі вказаного свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Наразі позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_3 , оскільки немає правовстановлюючих документів на зазначене майно, оригінали таких документів не збереглися, вони втрачені. 
У зв`язку з цим, позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на оформлення та державну реєстрацію права власності на її ім`я: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , який на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.1998 року належав ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину якої прийняв ОСОБА_3 , а також на земельну ділянку, площею 2,74 га, за адресою: Полтавська область, Чутівський район, Чутівська селищна рада, яка на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ПЛ №005522 належала ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину якої прийняв ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Третя особа ОСОБА_2 подав позов до ОСОБА_1 та до Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області про зміну черговості права на спадкування.
В обґрунтування позовних вимог третя особа посилається на те, що він, як двоюрідний брат померлого ОСОБА_3 та єдина його близька людина, регулярно надавав йому посильну матеріальну допомогу, яка полягала у купівлі продуктів, одягу та речей повсякденного вжитку. Натомість спадкоємець першої черги ОСОБА_1 на протязі останніх десяти років не відвідувала батька і не допомагала йому. Третя особа зазначила, що спадкодавець ОСОБА_3 хворів на хронічний туберкульоз з 2008 року і по день смерті, у зв`язку з чим, він періодично направляв ОСОБА_3 до Гадяцького обласного туберкульозного санаторію для проходження лікування. Також ОСОБА_2 зазначав, що оскільки він був єдиною особою, яка доглядала спадкодавця, то він здійснив поховання ОСОБА_3 .
У позові, з посиланням на ст. 1259 ЦК України, ОСОБА_2 просив визнати за ним, спадкоємцем п`ятої черги, право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги – ОСОБА_5 , після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47-50).
       У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 змінила предмет позову, у зв`язку із заявленням самостійних позовних вимог третьою особою ОСОБА_2 і остаточно просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на: 
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з жилого будинку літ. А-1, сараю літ. Б, сараю літ. Г, ворота №1, огорожі №2, колодязя №3, що розташовані в АДРЕСА_1 , які на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.1998 року належали ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після якої прийняв ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- земельну ділянку (пай) розміром 2,74 га, що розташована на території Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, на яку згідно Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ПЛ №005522 мала право ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після якої прийняв ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 168,175-176).
Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування – відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області про зміну черговості одержанна права на спадкування – відмовлено.
Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні її вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вона є спадкоємцем ближчого ступеня споріднення, що в силу ст. 1265 ЦК України усуває ОСОБА_2 від спадкування, а тому відповідачем у даній справі є саме Чутівська селищна рада, що суд першої інстанції до уваги не взяв.
Також рішення районного суду оскаржено ОСОБА_2 , який у апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволенні його вимог та ухвалити нове про задоволення зявлених позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
ОСОБА_2 вважає, що суд в цілому правильно дослідив покази свідків, які підтвердили той факт, що позивач ОСОБА_1 свого батька жодного разу не відвідувала, допомоги йому не надавала, однак суд не взяв до уваги, що спадкодавець хворів на хронічне захворювання – туберкульоз, догляд за ним здійснював саме ОСОБА_2 , який також провів поховання ОСОБА_3 , про що свідчить довідка селищної ради.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу ОСОБА_2 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року відхилити, а рішення в частині відмовлених вимог ОСОБА_2 залишити без змін. ОСОБА_1 вважає доводи ОСОБА_2 безпідставними, не доведеними належними доказами, посилання ОСОБА_2 про те, що він не знав про існування дітей у ОСОБА_3 є неправдивими. Факт наявності у померлого ОСОБА_3 захворювання на туберкульоз не підтверджує обставину того, що він перебував у безпорадному стані.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.1998 року та державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №005522 від 26.01.1999 р., житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 2,74 га, розташована на території Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, цільове призначення – для сільськогосподарського використання, належать ОСОБА_4 (а.с. 18,25).
Згідно матеріалів спадкової справи №261/2016 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , єдиним спадкоємцем за законом, який подав заяву про прийняття спадщини є її син ОСОБА_3 (а.с.98-105).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.09.1977 р. та витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00019123407 від 29.11.2017 р. та №00019126544 від 29.11.2017 р. (а.с.11, 22-23).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 29.11.2017 р. (а.с. 24).
З матеріалів спадкової справи №241/17 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що заяви про прийняття спадщини подали донька ОСОБА_3 – ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею за законом першої черги, а також ОСОБА_2 – двоюрідний брат спадкодавця – спадкоємець за законом п`ятої черги (а.с. 107-124).
Таким чином, спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).
Згідно з частиною першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що право позивача на спадщину у вигляді житлового будинку і земельної ділянки, щодо визнання якого позивач подав позов, оспорює третя особа – ОСОБА_2 , який стверджує, що також має право на частку у спадщині та утримує в себе правовстановлюючі документи на спірне спадкове майно.
Проте позивач ОСОБА_1 заявила позовні вимоги не до ОСОБА_2 , а до Чутівської селищної ради Полтавської області.
Позивачем ОСОБА_1 під час судового розгляду не доведено, що вона має обґрунтовані підстави стверджувати про порушення її прав відповідачем Чутівською селищною радою Чутівського району Полтавської області.
Ураховуючи викладене, судом правильно зауважено, що вирішення спору по суті не стосується прав та обов`язків визначеного позивачем ОСОБА_1 відповідача в особі Чутівської селищної ради Полтавської області. Даний спір стосується прав та обов`язків спадкоємця - третьої особи у справі ОСОБА_2 , які випливають щодо його особи із спадкової справи. Суд першої інстанції з`ясовував у позивача думку щодо кола осіб, які позивач визначив, звертаючись до суду з даним позовом, разом з тим будь-яких клопотань щодо залучення співвідповідача чи заміни неналежного відповідача позивач ОСОБА_1 не заявляла.
З огляду на зазначене, місцевий суд законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , що не позбавляє позивача можливості реалізації права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача.
Наведені у апеляційній скарзі заявника доводи щодо усунення ОСОБА_2 від спадкування нічим не підтверджені, оскільки відомостей про те, що ОСОБА_2 відмовився від пред`явлення вимог щодо спадкування після померлого ОСОБА_3 у справі відсутні, напроти, ОСОБА_2 здійснює дії по захисту свого права на спадкування у судовому порядку, окрім того, згідно інформації нотаріуса є особою, яка претендує на спадщину померлого двоюрідного брата ОСОБА_3 , судових рішень щодо усунення ОСОБА_2 від спадкування у матеріалах справи немає.
Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зміну черговості одержанна права на спадкування слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємці кожної наступної черги одержують право на спадкування тільки в тому випадку, якщо: відсутні спадкоємці попередньої черги; усіх спадкоємців попередньої черги усунено від спадкування; ніхто зі спадкоємців попередньої черги не прийняв спадщини; всі спадкоємці попередньої черги відмовилися від спадщини.
Відповідно до статті 1259 ЦК України  Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до ч.1 ст. 1261 цього Кодексу передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, зокрема - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин.
Під безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
На підтвердження свої позовних вимог ОСОБА_2 посилався на епікризи Гадяцького обласного туберкульозного санаторію, покази свідків, а також довідку про здійснення ним поховання ОСОБА_3 . Однак, інформація медичного закладу свідчить лише про перебування ОСОБА_3 у 2016-2017 роках на профілактично-оздоровчому лікуванні, допитані у суді першої інстанції свідки підтверджують лише факт відвідування ОСОБА_2 свого двоюрідного брата ОСОБА_3 і надання останньому грошової допомоги на суму 1000 грн., а здійснення поховання не може бути підставою для зміни черговості спадкування, лише надає право особі, яка понесла витрати, пов`язані із похованням вимагати їх відшкодування у спадкоємців померлого, як і витрати, пов`язані з лікуванням і доглядом, утриманням спадкодавця. (ст. 1232 ЦК України).
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та аналізуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції, виходив із відсутності сукупності обставин, які відповідно до статті 1259 ЦК України є підставою для зміни черговості одержання права на спадкування. ОСОБА_2 не навів переконливих доказів на підтвердження перебування спадкодавця у безпорадному стані та його потреби в сторонній допомозі, а також здійснення опіки над спадкодавцем ОСОБА_3 . Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у сукупності можлива зміна черговості одержання права на спадкування.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 не довів існування обставин для застосування частини другої статті 1259 ЦК України, на які посилався на обґрунтування своїх вимог.
Доводи скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 жодного разу не відвідувала свого померлого батька ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки спадкодавець заповіту не складав, заповідального відказу стосовно ОСОБА_1 також не робив, а наведені ОСОБА_2 обставини не є безумовною підставою для усунення ОСОБА_1 від спадкування, зміни черговості спадкування.
На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційні скарги не містять доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
       
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                          В.М. Триголов 

Судді:                          Г.Л. Карпушин 

О.О. Панченко