ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року 
                                                                               
м. Харків

Справа № 2-394/2011

Провадження № 22-ц/818/4179/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коваленко І.П., 
суддів Овсяннікової А.І., Сащенка І.С., 
за участі секретаря: Дмитренко А.Ю., 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
апелянт: ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року, постановлену суддею Алфьоровою Т.М., -

ВСТАНОВИВ:        

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором.

Позов мотивовано тим, що 25 жовтня 2005 року між ним та відповідачем був укладений попередній договір, зареєстрований за № 5454, згідно якого сторони зобов`язалися в термін до 10 грудня 2006 року укласти договір купівлі продажу приміщень, розташованих на третьому поверсі - однокімнатної квартири пл.47,73кв. м. та одна квартира - студія пл.. 179,68кв. м. за адресою АДРЕСА_1 . На виконання цього договору він передав 340 000грн. під час підписання договору. Подалі вони укладали договори про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 12 грудня 2006 року, 08 березня 2007 року, 20 листопада 2007 року, 15 жовтня 2008 року, 01грудня 2009 року. У вказаний строк відповідач свої зобов`язання не виконав, на його пропозицію сплатити борг не відповів, тим самим порушив ст. 526 ЦК України. Відповідач користується чужими грошовими коштами з 31 грудня 2006 року без законних на то підстав, тому він вимушений був звернутися до суду з цим позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором 340 800 грн., неустойку в сумі 340 800 грн, 3% річних в сумі 75 910 грн., збитки за інфляцію, а також моральну шкоду у розмірі 50000 грн

В судове засідання суду першої інстанції сторони надали спільну заяву і надали суду укладену та підписану мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

За умовами мирової угоди, в рахунок погашення перед позивачем суми боргу за договором в розмірі 340 800,00 грн., а також інших зобов`язань, які виникли за договором внаслідок несвоєчасного його виконання відповідачем, відповідач зобов`язується до 01 червня 2012 року ввести в експлуатацію та передати у власність позивачу одну однокімнатну квартиру орієнтирною площею 47,73кв.м, та одну квартиру-студію, орієнтирною площею 179,68кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також додатково сплатити позивачу грошову суму готівкою у гривнях у м. Харкові в розмірі, еквівалентному 10 000дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн. за 1дол. США.

Сторони домовились, що у випадку укладення між відповідачем та будь-якою третьою особою договору купівлі-продажу або відчуження будь-яким іншим способом усієї будівлі одразу (яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частиною якої є квартири, зазначені у п. 1 цієї Мирової угоди), то в такому разі відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу вартість квартир, визначених у п. 1 цієї Мирової угоди, грошовою сумою у гривнях із розрахунку, що вартість одного квадратного метру погоджується відповідачем з майбутнім набувачем/покупцем усієї будівлі, але не менше 500дол. США готівкою в м. Харкові за кожний квадратний метр, за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн. за 1 доллар США. Додатково до цього відповідач також зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму готівкою у гривнях у м. Харкові в розмірі, еквівалентному 10 000дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн. за 1дол. США.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором за якою:

відповідач ОСОБА_2 в рахунок погашення перед позивачем ОСОБА_1 суми боргу за договором в розмірі 340 800грн., а також інших зобов`язань, які виникли за договором внаслідок несвоєчасного його виконання відповідачем, зобов`язується до 01 червня 2012 року ввести в експлуатацію та передати у власність ОСОБА_1 одну однокімнатну квартиру орієнтирною площею 47,73кв.м, та одну квартиру-студію, орієнтирною площею 179,68кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також додатково сплатити ОСОБА_1 грошову суму готівкою у гривнях у м. Харкові в розмірі, еквівалентному 10 000дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн. за 1дол. США;

у випадку укладення між відповідачем ОСОБА_2  та будь-якою третьою особою договору купівлі-продажу або відчуження будь-яким іншим способом усієї будівлі одразу (яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1  та частиною якої є квартири, зазначені у п. 1 цієї Мирової угоди), то в такому разі відповідач ОСОБА_2  зобов`язаний компенсувати позивачу ОСОБА_1  вартість квартир, визначених у п. 1 цієї Мирової угоди, грошовою сумою у гривнях із розрахунку, що вартість одного квадратного метру погоджується відповідачем ОСОБА_2  з майбутнім набувачем/покупцем усієї будівлі, але не менше 500дол. США готівкою в м. Харкові за кожний квадратний метр, за валютним курсом, не нижчим ніж8грн. за 1дол. США. Додатково до цього відповідач  ОСОБА_2  також зобов`язаний сплатити позивачу  ОСОБА_1  грошову суму готівкою у гривнях в розмірі, еквівалентному 10 000дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж8грн. за 1дол. США.

Сторони домовились, що у випадку істотної зміни законодавства, яке регулює правовідносини, що склалися внаслідок укладення і виконання умов цієї Мирової угоди, якщо внаслідок такої зміни виконання умов цієї Мирової угоди значно ускладнюється або стає неможливим, вони зобов`язані переглянути порядок та строки виконання цієї Мирової угоди шляхом укладення відповідної додаткової угоди до неї.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором - закрито.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що умови мирової угоди суперечать вимогам ч.1 ст.175 ЦПК України, оскільки виходять за межі предмету спору – позовних вимог, викладених у позовній заяві, оскільки предметом позову є стягнення суми боргу, і ніяк не передача у власність позивача нерухомого майна.

Дана угода порушує як її права, так і права інших осіб. Кошти, які були позичені позивачем у розмірі 340 800грн. були спільно сумісною власністю подружжя.

Крім того, спірне нерухоме майна на час укладання мирової угоди та по теперішній час перебуває в іпотеці, іпотекодержателем є ТОВ «ЮК «Юр-Алком».

Колегія суддів, вислухав суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 

Ухвалюючи судове рішення про затвердження укладеної між сторонами мирової угоди, суд виходив з того, що умови мирової угоди не суперечать вимогам закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, мирова угода укладена в інтересах сторін та остаточно вирішує наявний між ними спір.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на наявних у справі доказах, суд дійшов до них, допустивши численні порушення норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права.

Відповідно до положень ст.175 ЦПК України, в редакції, що діяла на час затвердження мирової угоди, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. 

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Аналогічні положення закріплені в чинній редакції ст.207 ЦПК України.

Відповідно до завдань та загальних засад цивільного судочинства, визначених у ст.2 ЦПК України та вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, відповідати критеріям законності та обґрунтованості.

Частиною 2 ст.263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 5 ст.263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак наведеним критеріям ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року не відповідає.

Здійснюючи правосуддя і діючи у межах наданих законом повноважень, вирішуючи питання про наявність підстав для затвердження умов мирової угоди, відповідно до ст.175 ЦПК України, в редакції, що діяла на час затвердження мирової угоди, суд повинен перевірити чи відповідають умови мирової угоди положенням закону, її зміст, чіткість викладення її умов, чи стосується угода предмета спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмета позову і засновані на взаємних поступках, чи ліквідується спір, що виникає між сторонами внаслідок такої мирової угоди.

Відповідно до положень процесуального законодавства, предмет позову - матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

При цьому суд мав врахувати, що предмет мирової угоди обмежується предметом спору у конкретній цивільній справі та надати належну оцінку тій обставині, що за умовами конкретної мирової угоди заявники просять фактично узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленого законом порядку оформлення відчуження майна, а під видом мирової угоди бажають укласти інший договір, а саме договір купівлі-продажу.

Суд не звернув уваги, що дана мирова угода не відповідає вимогам закону та виходить за межі предмету позову, так як перехід права власності на майно залежить від багатьох факторів, зокрема: оформлення нерухомого майна з обов`язковим нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, з`ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб та інших обставин, які не можуть бути з`ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що спірні квартири належать відповідачу.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (а.с.42 т.1), за відповідачем зареєстровані : нежитлова будівля літ. «А-3» та об`єкт житлової нерухомості Ні, які знаходяться у іпотеці ТОВ «Юридична компанія «ЮР-Алком».

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував, що і на даний час спірних квартир як об`єктів нерухомості не існує.

Мирова угода не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, в редакції, що діяла на час затвердження мирової угоди, оскільки не направлена на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на майно, тоді як предметом спору є стягнення грошових коштів.

Крім того, апелянт зазначала, що кошти, які були позичені позивачем у розмірі 340 800грн. були спільною сумісною власністю подружжя, вона надавала ОСОБА_1 згоду на укладання попереднього договору купівлі-продажу спірних квартир, і про існування мирової угоди їй відомо не було, у зв`язку з чим вона позбавлена була можливості висловити свою думку стосовно цієї мирової угоди. 

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і оскільки судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що перешкоджають подальшому провадженню у справі, тому ухвала суду першої підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.367, п.6ч.1 ст.374, ст.379, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 – задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року – скасувати і відмовити в затвердженні мирової угоди.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 17 грудня 2019 року.

Головуючий                                                               І.П. Коваленко 

Судді                                                                       А.І. Овсяннікова 
       
І.С. Сащенко