ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 р.	Справа № 520/10383/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 19.12.19 року по справі № 520/10383/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Головного управління ДПС у Харківській області              
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту – ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №347197-1309-2038 від 30.06.2018 про сплату ОСОБА_1 земельного податку за 2018 рік у сумі 22477,76 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №347197-1309-2038 від 30.06.2017, прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області, є незаконним, оскільки відповідачем невірно проведено розрахунок податкового зобов`язання зі сплати земельного податку. Зокрема, відповідачем не враховано, що ОСОБА_1 не є єдиним власником будинку, в якому розташовані належні їй нежитлові будівлі, а тому розмір земельного податку, що належить сплатити позивачу, повинен визначатися з урахуванням частки позивача у спільній власності на будівлю. Крім того, всупереч вимогам п.286.1 ст.286 ПК України, відповідачем не було використано для нарахування земельного податку даних Державного земельного кадастру. Враховуючи викладене, нарахування позивачці земельного податку не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 520/10383/19 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61027, код 43143704) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 347197-1309-2038 від 30.06.2018 р. про сплату ОСОБА_1 земельного податку за 2018 рік у сумі 22477,76 грн. (двадцять дві тисячі чотириста сімдесят сім гривень 76 копійок).
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 520/10383/19 стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61027, код 43143704) суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят всім гривень 40 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 520/10383/19, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що розрахунок земельного податку ОСОБА_1 здійснювався на підставі площі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача, та нормативну грошову оцінку якої не проведено. Зазначив, що рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки та збори у місті Харкові» установлена ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на рівні 1% від добутку базової вартості одного квадратного метра землі м. Харкова, помноженої на коефіцієнт функціонального використання (Кф), та зональний коефіцієнт (Км2), за 1 квадратний метр бази оподаткування. Згідно з даними ІС «Податковий блок» ОСОБА_1 зареєстрована як платник земельного податку за земельну ділянку площею 0,0594 га. Зазначив, що земельний податок позивачці розраховано на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013, з урахуванням рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13, яким визначена по м. Харкову базова вартість 1 кв.м. земель в розмірі 291,8 грн., а також затверджено зональний коефіцієнт та коефіцієнт функціонального використання, а також з урахуванням рішення Харківської міської ради від 24.06.2015 № 1894/15 «Про затвердження Положення про сплату за землю в м. Харкові», додатку № 2 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки та збори у м. Харкові». Враховуючи викладене, відповідачем визначено тариф (земельний податок за 1 кв.м.) – 378413,47 грн, та в автоматичному режимі проведено нарахування земельного податку за 0,0594 га в сумі 22477,52 грн. 
Представник позивача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.  Зазначив, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту наявності у ОСОБА_1 у власності чи користуванні земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_2 , площею 0,0594 га. Вказує, що в силу п.286.1, п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб, а підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Отже, при розрахунку податкового зобов`язання за земельну ділянку, що перебуває в користуванні декількох осіб, необхідно враховувати площу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частку кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Крім того, стверджує, що навіть використання для нарахування податкових зобов`язань по сплаті земельного податку неактуальних даних Державного земельного кадастру є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення. Враховуючи викладене, вважає необґрунтованим нарахування позивачу грошового зобов`язання із земельного податку.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, ОСОБА_1 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бервено Н.І., належать нежитлові приміщення 1-го поверху № 36-41, 2-го поверху № 7-22 загальною площею 575,9 кв. м. в нежитловій будівлі літ. "О-3", які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 Повстання АДРЕСА_4 7 АДРЕСА_5 8.
Крім того, ОСОБА_1 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бервено Н.І., належать нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-35, 43, 44, 46, 48-50 загальною площею 896,1 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "О-3”, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 Повстання, 7/8.
30.06.2018 Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі податкового повідомлення-рішення №347197-1309-2038 ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 22477,76 грн.
Представник позивача звернувся до відповідача із адвокатськими запитами від 10.09.2019 та від 23.09.2019 року щодо надання розрахунку зі сплати земельного податку та вимогою надати копії податкових повідомлень-рішень.
Листом Головного управління ДПС у Харківській області від 16.09.2019 № 1421/10/20-40-58-06 представника позивача повідомлено, що згідно наявної податкової інформації бази даних інформаційного ресурсу ДПС України ІС “Податковий блок” гр. ОСОБА_1 була зареєстрована як платник земельного податку з 03.12.2013 за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0594 га згідно самостійно поданої заяви платником. Земельний податок з фізичних осіб за земельні ділянки проведено на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013. Рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 визначена по м. Харкову нова базова вартість 1 кв.м землі в розмірі 291,18 грн, яка діє з 1 січня 2014 року та щороку індексується, а також затверджено відповідні коефіцієнти (зональний (Км2), зон впливу локальних факторів (Км3), функціонального використання земельної ділянки (КФ). Рішенням 40 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24.06.2015 №1894/15 затверджено Положення про плату за землю у місті Харкові, додаток №2 затверджено рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання “Про місцеві податки і збори у місті Харкові” від 22.02.2017 року №542/17. Також вказано, що нарахування земельного податку проведено в автоматичному режимі засобами АІС “Податковий блок”.
Листом Головного управління ДПС у Харківській області № 514/Р/20-40-58-06-20 від 25.09.2019 року відмовлено у наданні копії податкових повідомлень-рішень, оскільки вони вже отримувалися ОСОБА_1 .
Позивач, не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням від 30.06.2018 №347197-1309-2038, звернувся до суду з цим позовом про визнання його протиправним та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідачем при проведенні розрахунку податкового зобов`язання позивачу не доведено врахування площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. 
За визначенням пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі по тектсу - ПК України) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (підпункт 14.1.72); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73); земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (підпункт 14.1.74); плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147).
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України. 
Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).
За визначенням, наведеним у підпункті 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. 
Таким чином обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою. 
Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Як визначено статтею 126 ЗК України, право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, врегульовано статтею 120 ЗК України і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
Згідно з частинами першою і другою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 
Отже, цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
При цьому власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (пункт 287.1 статті 287 ПК України).
Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. 
Таким чином, платником земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У власника  будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Водночас у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.
Враховуючи викладене, позивач є платником земельного податку незважаючи на те, що за ним не зареєстровано право власності або право користування земельною ділянкою.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договорів купівлі-продажу від 27.09.2013 належать нежитлові приміщення 1-го поверху № 36-41, 2-го поверху № 7-22 загальною площею 575,9 кв. м. в нежитловій будівлі літ. "О-3", які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 Повстання АДРЕСА_7 8 та нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-35, 43, 44, 46, 48-50 загальною площею 896,1 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "О-3”, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , м АДРЕСА_8 н Повстання, 7/8.
27.09.2013 проведено державну реєстрацію власності позивача на зазначене нерухоме майно, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номери записів про право власності 2678884, 2679703, 31974748 (а.с.130-135). 
В силу вимог статей  182, 334 ЦК України  та положень Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.
Таким чином, з 27.09.2013, незважаючи на те, що за позивачем не зареєстроване право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, обов`язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_1 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 по справі №826/8009/16, від 14.02.2019 по справі № 820/855/17, від 16.04.2019 по справі № 826/27838/15, від 11.06.2019 по справі № 826/14720/16.
Водночас, слід вказати, що позивач не був єдиним власником будівлі «О-3» у будинку № 7 АДРЕСА_5 8 АДРЕСА_3 ,  а мав у власності лише деякі нежитлові приміщення на 1 поверху цієї будівлі (під № з 1 по 41, 43, 44, 46, 48-50), та на другому поверсі будівлі (з № 7 по № 22). 
Відповідно до п.286.6 ст.286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території. 
Згідно з п.271.1 ст.271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. 
Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.271.2 ст.271 ПК України). 
Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) (п.274.2 ст.274 ПК України). 
Згідно з п.4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 № 1386,   Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача. 
Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит ДФС та її територіальних органів надається відповідно до Порядку доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки, нотаріусів, адвокатів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 р. № 722.
Враховуючи викладене, при визначенні площі земельної ділянки, щодо якої здійснено розрахунок величини земельного податку, контролюючому органу необхідно з`ясувати загальну площу будівлі, загальну площу земельної ділянки, на якій розташована будівля, та здійснити розрахунок площі частки земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, пропорційно до загальної площі вказаної будівлі. 
Як зазначає відповідач у відповіді на адвокатський запит представника позивача та в апеляційній скарзі,  при нарахуванні суми грошового зобов`язання Головним управлінням ДФС у Харківській області було взято загальну площу земельної ділянки за адресою : м. Харків, пл. Повстання, 7/8 – 0,0594 га, базову вартість 1 кв.м. землі м. Харкова в розмірі 291,18 грн. та коефіцієнти, встановлені рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13: коефіцієнти  індексації нормативної грошової оцінки земель, зональний коефіцієнт (Км2), зон впливу локальних факторів (Км3), функціонального використання земельної ділянки (КФ), та ставка земельного податку – 1% (для земель, нормативну грошову оцінку яких не проведено). 
Отже, контролюючим органом було нараховано позивачеві земельний податок виходячи лише із загальної площі будівлі по пл. Повстання, 7/8 (0,0594 га), без урахування того, що за цією адресою знаходиться декілька будівель, та без вирахування частки земельного податку, яка повинна сплачуватися позивачем, від загальної суми земельного податку, яка підлягає сплаті за земельну ділянку під будівлею «О-3». 
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 за її заявою було взято на облік як платника земельного податку за земельну ділянку площею саме 0,0594 га, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_1 від 09.12.2013, договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 03.12.2013, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, плану земельної ділянки, технічного паспорту на виробничий будинок, позивачка була взята на облік як платник земельного податку за земельну ділянку по АДРЕСА_9 , розташовану під нежитловою будівлею «А-1» - гаражем.
Жодних доказів того, що позивачка подавала до податкових органів заяву про взяття її на облік як платника земельного податку за земельну ділянку по пл. Повстання, 7/8, та самостійно визначила в заяві площу цієї ділянки – 0,0594 га – в матеріалах справи відсутні.  
З огляду на встановлені судом у справі фактичні обставини, здійснення відповідачем розрахунку земельного податку не у відповідності до п.286.6 ст.286 ПК України не можна вважати належним нарахуванням позивачці земельного податку виходячи з площі оподатковуваної земельної ділянки у 0,0594 га.
Крім того, колегія суддів зауважує, що технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, базову вартість 1 кв.м. земель міста Харкова та коефіцієнти (зональний, функціонального використання, коефіцієнт впливу локальних факторів) затверджено рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 № 1209/13 “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013”, а не рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 Про затвердження «Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013», як помилково стверджує відповідач. 
Рішенням 40 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24.06.2015 № 1894/15, на яке посилається відповідач, внесено зміни до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України». У свою чергу, рішення Харківської міської ради від  12.01.2011 №126/11 втратило чинність з 01.03.2017 (з дня набрання чинності рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові"), що зумовливлює неможливість застосування рішення Харківської міської ради від 24.06.2015 № 1894/15 при визначенні ОСОБА_2 податкового зобов`язання за 2018 рік.
Також, надаючи оцінку правомірності здійсненого відповідачем розрахунку, колегія суддів зазначає, що відповідач у відповіді на адвокатський запит представника позивача, наданій 25.09.2019 за № 5154/Р-20-40-58-06-20 (а.с.13), так і в апеляційній скарзі вказує на підпункт 5.1 пункту 5 Положення про плату за землю у м. Харкові, не зазначаючи при цьому, яким рішенням Харківської міської ради затверджене це Положення.
У Положенні  Додатку № 2 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки та збори у м. Харкові», яким становлено ставки плати за землю та пільги із земельного податку, та яке підлягало застосуванню до спірних відносин, підпункт 5.1 пункту 5 відсутній. 
Разом з тим, зі змісту вказаної відповіді та апеляційної скарги можливо встановити, що відповідач вважає таким, що підлягає застосуванню до спірної земельної ділянки ставку земельного податку – 1%, як до земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено (відсутні довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки).
Відповідно до п.1.1 Додатку № 2 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки та збори у м. Харкові», ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 1 відсоток від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф), та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2), за 1 квадратний метр бази оподаткування. 
Проте, наведений відповідачем в апеляційній скарзі розрахунок, за яким визначався тариф земельного податку за гектар спірної земельної ділянки, свідчить про те, що ставку земельного податку застосовано не 1%, а 3%.
Так, тариф розраховано за формулою : 291,18 грн. (базова вартість 1 кв.м. земель міста Харкова) х 1,249 х 1,433, х 1,06 х 1 (коефіцієнти індексації за 2015, 2016, 2017, 2018 роки) х 2,74 (зональний коефіцієнт) 1% (коефіцієнт для зон впливу локальних факторів) х 3 /10000 = 378413,47 грн. 
При цьому, будь-якого обґрунтування застосування ставки у 3% відповідачем не наведено. 
Водночас, коефіцієнт функціонального використання – 2,5 – у цій формулі відсутній.
Підсумовуючи викладене вище, здійснений відповідачем розрахунок грошового зобов`язання ОСОБА_1 із земельного податку в сумі 22477,76 грн. не може вважатися обґрунтованим та правомірним.
Беручи до уваги наведене, податкове повідомлення-рішення від 30.06.2018 №347197-1309-2038 про нарахування позивачу грошового зобов`язання із земельного податку в сумі 22477,66 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 27.02.2018 по справі № 826/14191/16, від 17.04.2018 № 8203171/17, від 24.04.2018 № 818/1027/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.          
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №347197-1309-2038 від 30.06.2018 про визначення позивачці грошового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік у сумі 22477,76 грн, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, отже, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов  вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 520/10383/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  11.02.2020 року