Постанова
Іменем України
06 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 489/1681/16
провадження № 61-45677св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -               ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором сумі 307 178,44 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на дату винесення рішення у справі та судовий збір у розмірі 123 879,23 грн.
Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є                 ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останньому надано кредитний ліміт в сумі 155 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних із кінцевим терміном повернення до 29 квітня 2023 року.
У забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань між банком та ОСОБА_2 30 квітня 2008 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувався солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на                16 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 307 178,44 доларів США, що еквівалентно 8 258 615,24 грн, з яких: заборгованість за кредитом в сумі 146 389,48 доларів США, що еквівалентно 3 935 739,73 грн, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 146 252,56 доларів США, що еквівалентно                            3 932 058,58 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі                            130 780,80 грн та пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі                    260 036,13 грн.
Посилаючись на наведене, банк звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості в солідарному порядку з позичальника та його поручителя. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2016 року у складі судді Губницького Д. Г. позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                                      ПАТ «Укрсоцбанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 307 178,44 доларів США, що станом на 07 вересня 2016 року еквівалентно 8 247 280,35 грн, а також судовий збір в сумі по 61 939,62 грн з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 порушено взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому позовні вимоги банку щодо солідарного стягнення з відповідачів кредитної заборгованості є правомірними. Надані позивачем докази підтверджують обґрунтованість заявлених банком позовних вимог.  
Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня                    2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 квітня 2008 року станом на 16 березня 2016 року у розмірі 295 817,66 доларів США, що еквівалентно 8 327 562,95 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 146 389,48 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 134 984,62 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 4827,03 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 9616,53 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 квітня                  2008 року у сумі 11 360,78 доларів США, що еквівалентно 319 817,32 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь                                   ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції по  61 939,62 грн з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 92 909,43 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що банк належними доказами довів наявність у відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості у сумі, вказаній банком у позові, переривання строку позовної давності визнанням боргу, як позичальником так і поручителем, про що свідчить довіреність ОСОБА_2 від 28 листопада 2014 року, дотримання позивачем шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя (останній платіж здійснено позичальником 21 жовтня 2015 року, позов пред`явлено згідно з штемпелем на конверті 30 березня 2016 року).
У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості у зазначеному у позові розмірі, ОСОБА_1 рішення суду не оскаржувалося.
Разом з тим, з урахуванням того, що з позовом банк звернувся 30 березня 2016 року, а тому строк нарахування пені можливий з 30 березня 2015 року. Поручителем було погоджено відсоткову ставку у розмірі 13,5% річних та не має достовірних доказів, що він погоджувався на збільшення відсоткової ставки, у зв`язку з чим солідарному відшкодуванню з відповідачів підлягає сума боргу у розмірі 295 817,66 доларів США, що еквівалентно станом на                19 вересня 2018 року 8 327 562,95 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 146 389,48 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 134 984,62 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 4827,03 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 9616,53 доларів США.
Різниця між заявленою банком сумою кредитної заборгованості та сумою, що підлягає стягненню у солідарному порядку, становить 11 360,78 доларів США, що еквівалентно 319 817,32 грн та підлягає стягненню з відповідача 
ОСОБА_1 , як позичальника.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду в частині стягнення з нього солідарно кредитної заборгованості, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняту апеляційним судом постанову в оскаржуваній частині та відмовити банку у задоволенні позову до ОСОБА_2 . 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту визначені щомісячними платежами. У зв`язку з чим позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивачем пропущено позовну давність, оскільки позов до суду подано 06 квітня 2016 року, а перебіг позовної давності розпочався 11 квітня 2009 року, тобто з моменту прострочення платежу боржником.
Вирішуючи даний спір, апеляційний суд послався на те, що останній платіж позичальником був здійснений 21 жовтня 2015 року, але судом не було досліджено самого факту такої сплати, який не підтверджує сплату по кредиту та по відсоткам.
Крім того, апеляційним судом не враховано, що надана ОСОБА_2 порука є припиненою відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки прострочення заборгованості виникло 11 квітня 2009 року, тобто вимоги до поручителя повинні були пред`явлені до 12 жовтня 2009 року. 
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшов. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Рішення апеляційного суду оскаржується виключно в частині солідарного стягнення заборгованості по кредитному договору з поручителя, у зв`язку з чим Верховний Суд переглядає судове рішення в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, викладених у касаційній скарзі. 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Фактичні обставини, встановлені судами
30 квітня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та                   ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого сторони обумовили надання відповідачу кредитних коштів в межах кредитного ліміту в сумі 155 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних строком до 29 квітня 2023 року. 
Цього ж дня (30 квітня 2008 року) з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 умов договору кредиту, виходячи з відсоткової ставки - 13,5% річних (пункт 2.1.2 договору). 
Згідно з заявами про видачу готівки ОСОБА_1 отримав 30 квітня                   2008 року 73 700 доларів США кредитних коштів, 05 травня 2008 року -                    60 000 доларів США та 29 травня 2008 року - 20 000 доларів США. 
17 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про реструктуризацію згідно з опцією 19 Продаж предмету забезпечення банком шляхом надання позичальником/іпотекодавцем/заставодавцем довіреності на співробітника банку.
28 листопада 2014 року ОСОБА_2 , який виступає також майновим поручителем, уповноважив представника банку ОСОБА_3 продати предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, а виручені кошти внести (зарахувати) в рахунок погашення кредиту (заборгованості по кредиту), відсотків, пені відповідно до умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 квітня 2008 року, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк».
Цього ж дня між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договори №1 та №2 про внесення змін до вищевказаного кредитного договору, якими договір викладено у новій редакції та визначено, що станом на дату внесення змін до кредитного договору у відповідача існує перед банком заборгованість за кредитом в сумі 146 389,48 доларів США, заборгованість за процентами в сумі 122 608,11 доларів США.
Сторонами обумовлено, що розмір процентів за користування кредитом протягом трьох місяців з моменту підписання кредитного договору складає 1% річних та починаючи з 28 лютого 2015 року їх розмір становить 15% річних.
На договорі №2 міститься запис про погодження ОСОБА_2 усіх змін умов договору.
Також у цей день (28 листопада 2014 року) банком складено додаткову угоду №1 до договору поруки від 30 квітня 2008 року про внесення змін до пункту 2.1.1 договору щодо суми заборгованості. 
Умов щодо зміни розміру відсотків ця додаткова угода не містить. Розділ «Реквізити та підписи сторін» додаткової угоди містить посилання про підписи її представником банку, позичальником та поручителем.
Згідно з платіжними документами Банку та розрахунком заборгованості, який було здійснено виходячи з 15% річної ставки по відсотках, відповідач            ОСОБА_1 після укладання додаткових угод частково здійснював погашення заборгованості.
Останній платіж здійснено 21 жовтня 2015 року. Строк дії кредитного договору - 29 квітня 2023 року.
Згідно з наданого банком розрахунку, станом на 16 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором складає суму 307 178,44 доларів США, що еквівалентно 8 258 615,24 грн, з якої: заборгованість за кредитом в сумі 146 389,48 доларів США, що еквівалентно 3 935 739,73 грн, заборгованість за відсотками в сумі 146 252,56 доларів США, що еквівалентно                                       3 932 058,58 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі                                 4 864,38 доларів США, що еквівалентно 130 780,80 грн та пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 9 672,02 доларів США, що еквівалентно                        260 036,13 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа  1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 526 ЦК Українивстановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.
Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Вирішуючи даний спір та надаючи оцінку доводам ОСОБА_2 щодо пропуску банком позовної давності, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. 
Разом з тим, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції установив обставини, які, відповідно до статті 264 ЦК України свідчать про переривання строку позовної давності, зокрема факт визнання боргу, як позичальником, так і поручителем (який також є майновим поручителем), зокрема, видача ОСОБА_2 довіреності від 28 листопада 2014 року, якою він уповноважив представника банку ОСОБА_3 продати предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, а отримані від продажу кошти внести (зарахувати) в рахунок погашення кредиту (заборгованості по кредиту), відсотків, пені відповідно до умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 квітня 2008 року, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк» (т.1 а.с.195-196).
Установивши наведені обставини та з огляду на те, що строк кредитування визначено сторонами до 29 квітня 2023 року, останній платіж по кредиту здійснено 21 жовтня 2015 року, а позов подано 30 березня 2016 року (згідно поштового штемпелю відправлення), суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що банком дотримано шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя (частина четверта стаття 559 ЦК України, у наведеній вище редакції), у зв`язку з чим існують підстави для покладення на поручителя ( ОСОБА_2 ) солідарного з позичальником обов`язку з погашення заборгованості по кредитному договору.
При цьому, перевіряючи суму заборгованості по кредитному договору, яка підлягає солідарному стягненню з поручителя, суд апеляційної інстанції, за відсутності належних доказів погодження останнім збільшення відсоткової ставки, обґрунтовано виходив зі ставки 13,5% річних, на яку поручитель дав згоду, підписавши договір поруки та розрахував пеню в межах річного строку, що відповідає статті 258 ЦК України.
Факт підписання поручителем договору поруки від 30 квітня 2008 року суд апеляційної інстанції вважав доведеним з огляду на послідовність дій ОСОБА_2 , які були предметом дослідження судом першої інстанції, висновку судової почеркознавчої експертизи від 29 серпня 2018 року, а також з урахуванням пояснень, викладених у заяві про перегляд заочного рішення.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом з тим, презумпцію правомірності укладеного між сторонами кредитного договору та договору поруки під час розгляду справи відповідачами не спростовано.
Доводи касаційної скарги про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) спростовуються матеріалами справи і встановленими апеляційним судом обставинами, згідно яких банком дотримано шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, з урахуванням здійснення останнього платежу за кредитним зобов`язанням, що не спростовано відповідачами під час розгляду справи.
Аргументи касаційної скарги щодо пропуску позовної давності є необґрунтованими, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами які, відповідно до статті 264 ЦК України свідчать про переривання строку позовної давності, зокрема факт визнання боргу, як позичальником, так і поручителем.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, зокрема, в тому контексті, який на думку заявника, свідчить про припинення поруки та пропуск банком строку позовної давності.
Вказані доводи касаційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки  в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
Усправі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400                      ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції. 
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Оскільки, ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року                     ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі та у цій справі касаційна скарга залишається без задоволення, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 123 879,24 грн. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 123 879,24 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
      І. В. Литвиненко
      І. М. Фаловська