ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/15992/16                                           Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Клименчук Н.М.,                                                                                                                                              Суддя-доповідач Кобаль М.І.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Беспалова О.О., Степанюка А.Г.
при секретарі                                   Горяіновій Н.В.
за участю 
представника позивача:              Гуцул В.О.
представника відповідача:          Полякової С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року в справі за адміністративним позовом Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , -
В С Т А Н О В И В:
Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (далі по тексту - позивач, КП «Київавтошляхміст») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення від 03.10.2016 року №0005741402 та від 03.10.2016 року №0005751402.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, які з`явилися в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві, на підставі наказу від 13.07.2016 року № 4286 та відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, проведено планову виїзну документальну перевірку КП «Київавтошляхміст» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року.
За результатами даної перевірки відповідачем складено акт від 15.09.2016 року №387/26-15-14-02-03/03359018 (далі по тексту - акт перевірки), згідно із висновками якого, контролюючим органом встановлено порушення КП «Київавтошляхміст»:
- пункту 44.1 статті 44, пункту 134.1.1, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.1 статті 137, абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 377 308,00 грн.;
- пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 411 094,00 грн.
Позивачем подано заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду якого відповідачем висновки акта залишено без змін, а заперечення без задоволення, про що КП «Київавтошляхміст» повідомлено листом від 28.09.2016 №21270/10/15/14-02-03.
На підставі акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.04.2016 року (далі по тексту - оскаржувані ППР):
- № 0005741402, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 457 909,00 грн., в тому числі основний платіж - 377 308,00 грн., штрафні санкції - 80 601,00 грн.;
- № 0005751402, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 513 868,00 грн., в тому числі 411 094,00 грн., штрафні санкції - 102774,00 грн. 
Вважаючи протиправними оскаржувані ППР, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що КП «Київавтошляхміст» не підтверджено належними і допустимими доказами реальність господарських взаємовідносин із ТОВ «Вастон», а висновки контролюючого органу про те, що такі взаємовідносини не мали реального характеру є обґрунтованими.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України  до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: 
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; 
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); 
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; 
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. 
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: 
- фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій;
- документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду;
- наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності;
- наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної;  
- наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Наявність у позивача належним чином формально оформлених податкових накладних не є безперечною підставою для формування податкового кредиту.
Так, відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та зі змісту акта перевірки 15.09.2016 року №387/26-15-14-02-03/03359018, контролюючим органом поставлено під сумнів реальність господарських відносин між КП «Київавтошляхміст» та ТОВ «Вастон» (далі по тексту - контрагент позивача).
Так, між КП «Київавтошляхміст» (Замовник та/або Покупець) і ТОВ «Вастон» (Виконавець та/або Продавець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №5-7 від 30.05.2014, предметом якого є постачання палива рідинного та газу, олив мастильних (бензинів моторних - поставка наливом) у травні - грудні 2014 року. Загальна вартість товару становить 2 843 250,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 473 875,00 грн.
Також між КП «Київавтошляхміст» (Замовник та/або Покупець) і ТОВ «Вастон» (Виконавець та/або Продавець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №5-8 від 30.05.2014 року, предметом якого є постачання палива рідинного та газу, олив мастильних (бензинів моторних - поставка наливом) у травні - грудні 2014 року. Загальна вартість товару становить 308 700,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 51450,00 грн. 
За умовами вказаних договорів розрахунки здійснюються у безготівковій формі за рахунок коштів місцевого бюджету. 
Поставка товару відповідно до договору №5-7 здійснюється Продавцем на умовах DDP - на склад Покупця бензовозами. Відповідно до договору №5-8 відпуск товару здійснюється по бланкам внутрішнього обігу Продавця безпосередньо на АЗС у м. Києві.
Вказані договори були укладені за результатом проведення конкурсних торгів,  переможцем яких стало ТОВ «Вастон».
На підтвердження виконання даного договору позивачем надано до матеріалів справи копії наступних первинних документів: сертифікати відповідності на пальне, паспорти на пальне, прибуткові накладні, видаткові накладні, акти використання матеріалів, добові звіти про рух паливно-мастильних матеріалів по підприємству, відомості обліку паливно-мастильних матеріалів, подорожні листи.
Крім того, позивачем надано копії карток обліку використання автомобільних шин, реєстри актів утримання каналів зв`язку, добових звітів по підприємству, подорожніх листів транспортних засобів підприємства.
Також, позивачем надано копії податкових накладних, складених ТОВ «Вастон» на адресу КП «Київавтошляхміст», на підставі яких було сформовано податковий кредит у сумі 411 094,00 грн. 
Усі зазначені первинні документи досліджені судом апеляційної інстанції в повному обсязі. 
За результатом господарських взаємовідносин із ТОВ «Вастон» позивачем включено до валових витрат суму 2 096 159,00 грн.
Підставою для винесення оскаржуваних ППР стало те, що контролюючим органом встановлено відсутність у ТОВ «Вастон» основних засобів, недостатню кількість трудових ресурсів, контролюючим органом не встановлено ланцюг постачання товару, реалізованого позивачу, що дозволяє дійти висновку про неможливість здійснення TOB «Вастон» операцій, що задекларовані у податковій звітності, а також відсутність реального характеру господарської операції між позивачем і даним товариством, що позбавляє права КП «Київавтошляхміст» формування податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинам із даним товариством.
Крім того, відповідачем вказано на те, що у спірному періоді (2014-2015 роки) директором ТОВ «Вастон» була ОСОБА_1 .
Відповідно до картки СФП від 14.04.2016 року № 2136/8/02-28-07-04 порушено кримінальну справу №32016020000000042 від 12.04.2016 за фактом скоєння злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України. 
У ході досудового розслідування встановлено, що засновник ТОВ «Вастон», яка до березня 2016 року займала посаду директора товариства, не має ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності та зареєструвала дане товариство на себе за грошову винагороду.
До матеріалів справи відповідачем надано копії протоколу допиту від 26.04.2016 року ОСОБА_1 , яка повідомила, що згодилась бути директором товариства за винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, розрахункові рахунки в банківських установах не відкривала та нікого на це не уповноважувала, не мала до них доступу і не розпоряджалася грошовими коштами, які знаходились на них, статутний фонд не формувала та на посаді директора рахувалась лише формально за щомісячну винагороду (а.с. 61-65 Т. ІІ). 
У свою чергу, апелянтом зазначено, що господарські взаємовідносини із ТОВ «Вастон» мали реальний характер, в обґрунтування чого зазначено, що дане товариство у спірний період було основним постачальником пального та якби операції не були реальними це означало б зупинку діяльності КП «Київавтошляхміст».
Щодо наданих позивачем копій первинних документів щодо використання пального у власній господарській діяльності, то такі матеріали не є беззаперечним доказом реальності господарських операцій із ТОВ «Вастон», оскільки з них неможливо встановити яке саме пальне було використане, отримане від вказаного товариства або інших постачальників.
Дослідивши первинні документи, копії яких надані позивачем до матеріалів справи, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що вони від імені ТОВ «Вастон» підписані директором Присяжнюк Вірою Миколаївною.
Разом з тим, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року в справі № 760/17411/17 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32016020000000042 від 12.04.2016 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого першою статті 205 Кримінального кодексу України - закрито (а.с.223-225 Т. 7).
Відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, наведеною нормою встановлено межі обов`язковості вироку, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності для адміністративного суду лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Відповідно, висновок контролюючого органу про неприйнятність документів повинен ґрунтуватись з урахуванням об`єктивного та суб`єктивного критеріїв.
Так, об`єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що ТОВ «Вастон» реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, зокрема з надання послуг, а суб`єктивний в тому, що всі первинні документи підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину. 
Отже, встановлення обставин щодо непричетності ОСОБА_1 до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вастон» та здійснення такої діяльності від імені товариства невстановленими особами виключає можливість бухгалтерського обліку первинних документів, складених за наслідками спірних операцій.
Крім того, у матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 08.02.2019 року №2250/2251/19-32, відповідно до якого, зокрема, підписи від імені ОСОБА_1 у договорах про закупівлю товарів за державні кошти від 30.05.2014 №5-7, від 30.05.2014 №5-8 та документах тендерної пропозиції виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.234-255 Т.7).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги вказаний висновок експерта, адже він є додатковим доказом відсутності реального характеру господарських взаємовідносин між КП «Київавтошляхміст» та ТОВ «Вастон».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарчої операції відсутнє, відповідно документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено реальність господарських операцій по відносинам із ТОВ «Вастон» та пов`язаність придбаних послуг із господарською діяльністю підприємства.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки висновки акта перевірки та доводи контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства є обґрунтованими, а тому оскаржувані ППР є правомірними.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                              А.Г. Степанюк