Дата документу 28.01.2020 Справа № 334/3037/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/3037/13        Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/637/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» січня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою з доповненнями Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, 

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, вимоги за яким уточнювало, до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 16.05.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір №142.1465, за яким відповідач отримав кредит в сумі 65 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2010 року.
Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
ЗАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17 червня 2015 року має заборгованість 39 799,20 доларів США, що за офіційним курсом гривні становить 767 180,17 грн., яка складається з: 17589,98 доларів США, що становить 375 179,39 грн. - заборгованість за кредитом; 10290,40 доларів США, що становить 219 485,53 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11 918,82 дол. США, що становить 172 515,25 грн. – заборгованість за пенею.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки №142.1465, згідно з яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 140,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена вартість предмету іпотеки дорівнює 382 500 грн.
На підставі зазначеного просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 142.1465 від 16.05.2005 року перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 39 799,20 доларів США, що за офіційним курсом гривні дорівнює 767 180,17 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю,загальною площею 140,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі іпотечного договору №315 від 20.05.2005 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановити початкову ціну реалізації ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету іпотеки в розміру не менше ринкової вартості оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнути з відповідача судові витрати банку в сумі 3654,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом першої інстанції не було відкладено розгляд справи за заявою банку для оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року, рішення у справі №0417/12618/2012 не має преюдиційного значення, банком були надані всі банківські виписки, меморіальні ордери, пояснення щодо обґрунтування розрахунку, відмовляючи в задоволенні позову з підстав обрання неналежного способу захисту, суд першої інстанції в порушення практики Європейського суду з прав людини не прийняв до розгляду уточнену позовну заяву банку. Просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 142.1465 від 16.05.2005 року перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 39 799,20 доларів США, що за офіційним курсом гривні дорівнює 767 180,17 грн., звернути стягнення на зазначене нерухоме майно, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», кошти, отримані від продажу нерухомого майна, спрямувати на погашення кредитної заборгованості, стягнути з відповідача на користь банку судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, витрати, пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи.

В доповненнях до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що під час розгляду справи судом не зазначалось про необхідність надати окремий розрахунок заборгованості станом на 13 грудня 2012 року – дату направлення досудової вимоги, проте позивач вважає за доцільне надати розрахунок заборгованості, яка становить 22 917,60 доларів США, та складається з 17589,98 доларів США - заборгованості за кредитом; 4 435,31 доларів США – заборгованості за відсотками за користування кредитом, 892,31 доларів США – заборгованості за пенею.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що розрахунок заборгованості складений без врахування умов додаткового договору №1 від 20 листопада 2009 року, позивачем не спростовано висновок судово-економічної експертизи, вартість предмета іпотеки не є співмірною з сумою боргу, позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовуАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову, при цьому суд одночасно дійшов висновку про недоведеність банком позовних вимог. 

З таким висновком не погоджується колегія суддів. 

Положеннями ч.11 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 142.1465 (далі - Кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 65000,00 доларів США, окремими траншами, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2010 року (т. 1, а.с. 14). 

Згідно з п. 3.3 Кредитного договору повернення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, який оформлюється у вигляді Додатку №1 від 02.06.2005 р., сума кредиту 65 000 доларів США, дата погашення 02.06.2008 р. (т.1, а.с. 16).

Крім того сторонами узгоджені та підписані наступні Додатки до Кредитного договору:
- Додаток №2 від 21.02.2006 року, за змістом якого сума кредиту в рамках кредитної лінії 11 800 доларів США, дата погашення - 02.06.2008 р. (т.1, а.с. 17);
- Додаток №3 від 27.03.2007 року, за змістом якого сума кредиту в рамках кредитної лінії сума кредиту 15 000 доларів США, дата погашення - 14.05.2010 р. (т.1, а.с. 18).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір №315 від 20.05.2005 року (далі - Іпотечний договір), за умовами якого Іпотекодавець надав в іпотеку нежитлову будівлю, загальною площею 140,5 кв.м, а саме: магазин, що позначений літ. А, загальною площею 71.3 кв.м; прибудова, що позначена літ. А, загальною площею 69,2 кв.м, навіс, що позначений літ. Д; замощення І,ІІ, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу №2299 від 03.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлка В.М. (т. 1, а.с.19-20).

За розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором станом на 17 червня 2015 року становить 39 799,20 доларів США (що за офіційним курсом гривні становить 767 180,17 грн.) та складається з: 17 589,98 доларів США (що становить 375 179,39 грн.) - заборгованість за кредитом, 10290,40 доларів США (що становить 219 485,53 грн.) - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11 918,82 доларів США (що становить - 172 515,25 грн.) - пеня (т.1, а.с.68-69).

Крім цього, судом встановлено, що у лютому 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 142.1465 від 16.05.2005 року в сумі 155 809,80 грн. та суми 10 000,00 грн. (т. 1, а.с.31).

Справа неодноразово розглядалась судами.

12.03.2012 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська № 2/0417/2587/2012 були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з відповідачів солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № 142.1465 від 16.05.2005 року, який був забезпечений шляхом укладання між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «А-Банк» договору поруки №167 від 20.10.2010р., в сумі 155 809,80 грн. та суми 10000,00 грн. (т. 1, а.с.31).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2012 року задоволено заяву ОСОБА_1 та заочне рішення №2/0417/2587/2012 від 12.03.2012 року скасоване та справа призначена до нового розгляду (т. 1, а.с.32).

30.01.2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/0417/2587/2012, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №142.1465 від 16.05.2005 року було відмовлено (т. 1, а.с.45,46).

28.10.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» задоволена, рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 30.01.2015 року скасоване, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1, а.с.144-145).

29.12.2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 142.1465 від 16.05.2005 року відмовлено (т. 1, а.с.146-147).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська задоволена частково, рішення від 29.12.2015 року скасоване, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено, провадження по справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» закрите (т. 1, а.с.148-150).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2017 року, касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» задоволена частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 1 а.с.158-160).

05.10.2017 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 142.1465 від 16.05.2005 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову (т. 1 а.с.167-168).

23.07.2018 року Постановою Верховного суду касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2015 року у незмінений частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 року залишено без змін (т. 2, а.с. 59-3).

Залишаючи без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області 05.10.2017 року, Верховний суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що оскільки позивач не виконав ухвалу апеляційного суду про витребування доказів, не надав суду документи на підтвердження заявлених ним позовних вимог, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити підстави звернення до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості, оскільки із наявних у справі доказів не можливо зробити висновок щодо наявності заборгованості (т.9, а.с.59-62).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язанням нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язанням одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов`язанням відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За змістом ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

За приписами ст.ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки 

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (статті 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

За матеріалами справи ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі - покупцеві на підставі статті 38 Закону.

Відповідно до пункту 29 Іпотечного договору №315 від 20.05.2005 р. погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі, спосіб задоволення вимог іпотекодержателя - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем будь-якій особі у будь-який спосіб (т. 1, а.с.19-20).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року заяву представника позивача про уточнення позовних вимог в частині визначення способу реалізації предмета іпотеки від 09.09.2019 року залишено без розгляду (т.9, а.с.257).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року справа № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) роз`яснила, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати в судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). 

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду в неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2015 року за клопотанням представника ПАТ КБ «Приватбанк» по справі було призначено судово-економічну експертизу (т.1, а.с. 77).

Висновком № 694/695-16 судово-економічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 2/334/3/2016 (334/3037/13-ц) за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено, що на підставі наданих для проведення дослідження первинних документів провести розрахунок заборгованості за кредитним договором №142.1465 від 16.05.2005 за період з 16.05.2005 року по 17.06.2015 року та визначити розмір боргу ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», який утворився станом на 17.06.2015 року на підставі умов вказаного кредитного договору, розрахунку заборгованості, матеріалів справи та інших документів бухгалтерського/банківського обліку (виписки з особових рахунків клієнта), тощо не надається можливим.
По другому питанню «чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором», експерт дійшов висновку про неможливість надання відповіді на підставі наданих для дослідження документів (т. 1, а.с.113-125).

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. 

Зазначаючи в рішенні про те, що представник позивача не спростував висновок судової економічної експертизи № 694/695-16 від 31.10.2016 року щодо неможливості на підставі наданих для проведення дослідження первинних документів провести розрахунок заборгованості за кредитним договором та визначити розмір боргу  ОСОБА_1 та відповісти на питання «чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком умовам укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором», суд не звернув уваги на те, що відповідачем також не надано доказів щодо відсутності заборгованості за кредитним договором станом на 17.06.2015 року. 

При цьому висновок судової економічної експертизи № 13е/13 від 11.04.2014 р., проведеної в іншій цивільній справі, на який суд послався як на належній доказ у справі, був зроблений експертом щодо заборгованості ОСОБА_1  станом на 22.02.2011 року із посиланням на те, що за період з 15.05.2005 року по 22.01.2014 року у наданій банком виписці не відображені окремі періоди за: 2007, 2009, 2010,2012 роки, що не унеможливлює документально підтвердити дані розрахунку станом на 17.02.2012 року та станом на 06.03.2013 року (т.1, а.с.179-88).

З матеріалів справи, вбачається, що позивачем були надані банківські виписки та меморіальні ордери, які стосуються Кредитного договору №142.1465 від 16.05.2005 року (т.3-8), судом оглядались оригінали всіх договорів, які укладені між сторонами, та оригінали платіжних документів, що підтверджують видачу кредитних коштів ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку в частині недоведеності банком позовних вимог, але усувати неповноту судового розгляду у цій справі, колегія суддів вважає недоцільним, враховуючи, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.

Повноваження апеляційного суду апеляційної інстанції визначені статтею 374 ЦПК України.

Прийняття в провадження та розгляд уточнених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині способу задоволення вимог іпотекодержателя, про що зазначав представник позивача в ході апеляційного розгляду, знаходяться поза межами повноважень апеляційного суду, передбачених положеннями ст. 374 ЦПК України.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст..376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року у цій справі змінити частині мотивів відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 31 січня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова